донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.10.2017 справа №913/3359/13

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі: за участю представників сторін від позивача: від відповідача: від апелянта:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 за довіреністю Не зявився ОСОБА_6 за довіреністю
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Луганської області
від24.07.2017
у справі№ 913/3359/13
за позовом доДержавного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії, м. Луганськ Державного підприємства Луганськвугілля, м. Київ
простягнення 107259934 грн. 22 коп.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Луганської області від 24.07.2017р. у справі №913/3359/13 скаргу Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії №01/732 від 07.07.2017 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено.

Визнано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням №42735662 недійсною.

Зобовязано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження №42735662.

Зобовязано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств від 13.04.2017 №2021-VIII в частині зупинення виконавчого провадження №42735662.

Ухвала суду мотивована доведеністю та обґрунтованістю вимог скарги.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Луганської області від 24.07.2017р. у справі № 913/3359/13, в якій просить її скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі, справу розглянути без участі представника апелянта.

Скаржник вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Скаржник посилається на те, що Законом України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 р. № 2021-VІІІ зупиняються виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 р. № 2864-ІІІ встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 %, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна, а ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено підстав для зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, проте п. 9 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено повернення виконавчого документа стягувачу.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін.

Позивач по справі вважає, що субєктом оскарження у постанові про повернення виконавчого документа в обґрунтування прийнятого рішення покладені особисті висновки, без складання документів, які підтверджують відсутність у боржника майна, відсутність факту ведення виробничої діяльності.

Відзиву на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надано.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.09.2017р. у складі колегії суддів: Малашкевич С.А. головуючий суддя, судді: Будко Н.В., Сгара Е.В. порушене провадження за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ на ухвалу господарського суду Луганської області від 24.07.2017р. у справі № 913/3359/13. Розгляд справи призначено на 11.10.2017р.

У звязку із звільненням у відставку головуючого судді Малашкевича С.А. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2017 р. визначено колегію суддів у складі: ОСОБА_1 головуючий суддя, судді Радіонова О.О., Склярук О.І.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Луганської області від 23.01.2017 у справі №913/3359/13 позовні вимоги Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії задоволені частково.

Стягнуто з Державного підприємства Луганськвугілля на користь Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії:

- на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 660 у філії ЛОУ АТ Державний ощадний банк України, МФО 304665, , суму боргу за активну електроенергію у розмірі 100413756 грн. 93 коп. (сто мільйонів чотириста тринадцять тисяч сімсот пятдесят шість гривень 93 коп.);

- на поточний рахунок № 770 в ПАТ Укркомунбанк м. Луганськ, МФО 304988, , пеню у сумі 2801084 грн. 02 коп., 3% річних у сумі 2001311 грн. 66 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 68820 грн. 00 коп.

В частині стягнення заборгованості за перетікання реактивної електричної енергії в розмірі 536537 грн. 63 коп. провадження у справі припинено.

В частині стягнення пені у сумі 1507243 грн. 98 коп. відмовлено.

Рішення набрало законної сили 07.02.2014р.

На виконання рішення видано накази №913/3359/13 від 07.02.2014р.

На підставі наказу Господарського суду Луганської області №913/3359/13 від 07.02.2014 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушено виконавче провадження №42735662 про стягнення з Державного підприємства Луганськвугілля на користь Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії суму боргу за активну електроенергію у розмірі 100413756 грн. 93 коп.

16.06.2017р. головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 за виконавчим провадженням №42735662 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу з посиланням на п. п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

Державне підприємство Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії звернулось до господарського суду Луганської області зі скаргою №01/732 від 07.07.2017 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просило:

1. Визнати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №42735662 недійсною.

2. Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 згідно з ч.1 ст. 41 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 №1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження №42735662.

3. Зобовязати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 виконати вимоги ст. 1 Закону України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств від 13.04.2017 №2021-VIII в частині зупинення виконавчого провадження №42735662.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 11.07.2017 відновлено втрачену справу №913/3359/13 в такій частині:

- ухвала Господарського суду Луганської області від 13.12.2013 про порушення провадження у справі №913/3359/13;

- рішення Господарського суд Луганської області №913/3359/13 від 23.01.2014;

- наказ Господарського суд Луганської області №913/3359/13 від 07.02.2014;

- наказ Господарського суд Луганської області №913/3359/13 від 07.02.2014.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 24.07.2017р. у справі №913/3359/13 задоволено повністю скаргу Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. ст.115, 116 Господарського процесуального кодексу України).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004р. у справі Півень проти України зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди однієї із сторін.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

В абз. 1 п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішення, ухвал, постанов господарських судів України розяснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Статтею 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" (далі Закон № 2021) встановлено, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у звязку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Пунктом 2 ст. 2 наведеного Закону, Кабінету Міністрів України доручено забезпечити у місячний строк із дня набрання чинності цим Законом приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Виходячи з норм діючого законодавства, Міністерство юстиції України, яке є центральним органом виконавчої влади на який покладено завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів, відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств, повинно було в місячний строк з дня набрання чинності даного Закону: розробити та затвердити програму відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Закон України Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств від 13.04.2017 №2021-VIII набрав чинності 24.05.2017р. При цьому, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням ВП №42735662 була винесена 16.06.2017р.

Таким чином, оскаржувана постанова винесена державним виконавцем до закінчення місячного терміну, встановленого Законом № 2021-VIII для приведення нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Зі змісту постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ВП №42735662 від 16.06.2017 вбачається, що державний виконавець Іванюта І.І. при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу керувався п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 2 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення (п. 9 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження).

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт ( ч.2 ст.37 Закону України Про виконавче провадження).

Статтею 1 Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Державний виконавець в постанові про повернення виконавчого документа стягувачу дійшов висновок про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник по справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності та зазначив про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними.

Однак при цьому, державний виконавець не посилався на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи складені під час розшуку майна боржника.

В пункті 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016 № 01-06/131/16 "Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із застосуванням господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження" розяснено щодо необхідності у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа обстеження державним виконавцем майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту.

Судовою колегією апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження факту відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Відповідно до п.9.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця, щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла до висновку, що скарга Державного підприємства Регіональні електричні мережі в особі Луганської філії №01/732 від 07.07.2017 на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України обґрунтовано задоволена судом першої інстанції в повному обсязі.

Доводи, викладені Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції в оскаржуваному процесуальному документі.

За таких обставин, апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ ухвалу господарського суду Луганської області від 24.07.2017р. у справі № 913/3359/13 не підлягає задоволенню.

Ухвала господарського суду Луганської області від 24.07.2017р. у справі № 913/3359/13 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, ст.105, 106, 121-2 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ ухвалу господарського суду Луганської області від 24.07.2017р. у справі № 913/3359/13 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 24.07.2017р. у справі № 913/3359/13 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий: Т.Д. Геза

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3