ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа № 914/1058/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіра М.С.

та представників сторін за первісним позовом:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 - представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, вих № 148-Ю від 02.08.2017

на рішення Господарського суду Львівської області від 19.07.2017 (суддя Щигельська О.І.)

у справі № 914/1058/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства Будівельна компанія Буд Електро Монтаж, м. Львів

про стягнення 47 365, 92 грн

та за зустрічним позовом: Приватного підприємства Будівельна компанія Буд Електро Монтаж, м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Львів

про стягнення 34 381, 20 грн

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства Будівельна компанія Буд Електро Монтаж про стягнення 47 365, 92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору, укладеного позивачем та відповідачем у спрощений спосіб, ним виготовлено продукцію, а саме двері господарських приміщень, яку відповідачем оплачено лише частково. Оскільки надіслану на його адресу претензію ПП Будівельна компанія БЕМ залишено без відповіді та задоволення, залізниця звернулась до суду.

В червні 2017 року відповідач подав зустрічну позовну заяву.

Ухвалою місцевого господарського суду від 22.06.2017 порушено провадження й прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ПП Будівельна компанія Буд Електро Монтаж до ПАТ Українська залізниця в особі регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця про стягнення 34 381, 20 грн вартості оплаченої, але не поставленої продукції; ухвалено розгляд справи здійснювати спільно з первісним позовом. Зустрічний позов зумовлений тим, що кошти, перераховані відповідачем на користь ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця сплачено не за виготовлення дверей, а за іншу замовлену у позивача продукцію, яку, однак, ним не відпущено, не зважаючи на здійснення ПП Будівельна компанія БЕМ передоплати.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.07.2017 у даній справі у задоволенні первісного позову відмовлено повністю.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця на користь ПП Будівельна компанія Буд Електро Монтаж 34 381, 20 грн вартості оплаченої, але не поставленої продукції та 1 600, 00 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

При прийнятті рішення суд виходив з того, що вимога про стягнення 34 381, 20 грн. вартості оплаченої, але не поставленої продукції блоків згідно рахунку №116 від 03.05.2017 та перемичок згідно рахунку №117 від 03.05.2017, підтверджена матеріалами справи, відповідачем (за зустрічним позовом) не спростована, а відтак, зустрічний позов підлягає до задоволення.

В той же час, вимоги за первісним позовом до задоволення не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення сторонами договору купівлі-продажу дверей господарських приміщень, часткової чи повної оплати за такий товар чи його фактичну поставку відповідачу (за первісним позовом).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає рішення незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким первісні позовні вимоги задоволити в повному обсязі, а в задоволенні зустрічних вимог відмовити.

Зокрема вказує, що місцевий господарський суд дійшов неправомірного висновку щодо неукладеності договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, з огляду на неузгодження ціни договору, оскільки лист-замовлення підписано залізницею, містить найменування виробу, кількість штук та гарантування оплати згідно виставлених рахунків та його прийнято до виконання.

Щодо зустрічного позову, залізниця вказує, що до задоволення такий не підлягає, оскільки відповідач не вживав заходів щодо отримання продукції, яка готова до відвантаження. Тому твердження щодо невідвантаження продукції у звязку з порушенням договірних зобовязань вважає помилковим, оскільки поставка здійснюється з території заводу виробника транспортом покупця.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд спавши призначено на 12.09.2017.

12.09.2017 в судовому засіданні оголошувалась перерва для надання можливості примирення сторін у справі. Слід зазначити, що представник відповідача зазначив про отримання блоків 03.08.2017.

В дане судове засідання зявився представник відповідача (за первісним позовом) та заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач явку повноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить формуляр оголошення перерви у даній справі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника відповідача (за первісним позовом), перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 19.07.2017 у справі № 914/1058/17 залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ПП Будівельна компанія Буд Електро Монтаж (відповідач за первісним позовом; позивач за зустрічним позовом) звернулось до ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця (позивач за первісним позовом; відповідач за зустрічним позовом), а саме до його виробничого структурного підрозділу Львівський завод залізобетонних конструкцій із листом №4/04-04-17 від 04.04.2017, в якому просило виготовити та реалізувати продукцію: двері господарських приміщень ДГ 21-9-л 12 шт. та ДГ 21-9-л 12шт. й гарантувало оплату згідно виставлених рахунків.

На оплату замовленого товару позивачем виставлено рахунок №110 від 25.04.2017 на суму 47 365, 92 грн, який дійсний для оплати протягом 10 днів. В матеріалах справи відсутні документи, які би свідчили про оплату, в тому числі й часткову, згідно вказаного рахунка.

Окрім цього, ПП Будівельна компанія БЕМ також звернулось до ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця, а саме до його виробничого структурного підрозділу Львівський завод залізобетонних конструкцій із листом №01-03/05 від 03.05.2017, в якому просив відпустити продукцію, а саме: блоки ФСБ 24.4.6 100 шт. та ФСБ 12.4.6 50 шт., а також перемички 3ПБ 13.37 47 шт. та 2ПБ 13.2П 10 шт. Останнім, відтак, виставлено рахунки, а саме: №116 від 03.05.2017 на суму 68 488, 56 грн та № 117 від 03.05.2017 на суму 10 669, 61 грн на оплату зазначених у листі блоків та перемичок відповідно. У вказаних рахунках зазначено, що вони дійсні до оплати протягом 10 днів, а оплачені вироби підлягають вивозу протягом поточного місяця.

Вказаний товар оплачено ПП Будівельна компанія БЕМ частково. Так, на підставі платіжного доручення №3190 від 03.05.2017 на користь ВСП Львівський завод залізобетонних конструкцій перераховано 29 200, 80 грн із чітким призначенням платежу: Оплата за блоки ФСБ зг. рах. № 116 від 03.05.2017 в т.ч. ПДВ, а також на підставі платіжного доручення № 3189 від 03.05.2017 5 180,40 грн із призначенням платежу: Оплата за перемички зг. рах. №117 від 03.05.2017 в т.ч. ПДВ. Зазначене також підтверджується копією банківської виписки про рух коштів по рахунку ВСП Львівський завод залізобетонних конструкцій. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що оплачену продукцію поставлено.

Відповідач (за первісним позовом) стверджує, що працівниками підприємства позивача (за первісним позовом) йому відмовлено у відвантаженні такої продукції, відтак, листом №01/04-05 від 04.05.2017, просив ВСП Львівський завод залізобетонних конструкцій Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця повернути кошти, перераховані 03.05.2017 платіжними дорученнями № 3189 на суму 5 180, 40 грн та № 3190 на суму 29 200, 80 грн.

Слід зазначити, що позивач не заперечує проти факту невідвантаження продукції.

Із листа позивача (за первісним позовом) №490 від 04.05.2017 вбачається, що проведені відповідачем (за первісним позовом) платежі зараховано, всупереч визначених у них призначеннях платежів, на оплату дверей, виготовлених на підставі його замовлення №4 від 04.04.2017. Відтак, ВСП Львівський завод залізобетонних конструкцій Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця просить оплатити різницю в сумі 12 984, 72 грн та отримати дану продукцію з заводу.

Позивач стверджує, що вказаний лист було направлено помилково. Однак, жодних наступних дій, які б підтвердили помилковість направлення такого листа, зокрема його відкликання, позивач не надає. Отже суд вважає вказані твердження необґрунтованими.

У відповідь, ПП Будівельна компанія БЕМ, листом №01/04-06 від 04.05.2017, звертає увагу на те, що калькуляцію на виготовлення дверей господарських та ціну із ним не погоджено, а часткову оплату проведено за залізобетонні вироби блоки та перемички, згідно виставлених рахунків й відповідне призначення платежу визначено у платіжних дорученнях, на підставі яких проведено перерахунок коштів. Однак, в порушення договірних відносин, оплачений товар не відпущено замовнику. У вказаному листі також заявлено вимогу про повернення сплачених коштів за продукцію або створення умов для отримання оплаченого товару.

Водночас, ВСП Львівський завод залізобетонних конструкцій Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця виставлено відповідачу (за первісним позовом) претензію №500 від 05.05.2017, в якій зазначено, що на його замовлення виготовлено двері господарських приміщень в загальній кількості 24шт. й виставлено вимогу оплатити вартість такої продукції перерахувавши 47 365, 92 грн за зазначеними реквізитами та отримати її.

Натомість, у претензії №12/5-1 від 12.05.2017, адресованій директору ВСП Львівський завод залізобетонних конструкцій, ПП Будівельна компанія БЕМ зазначає, що 04.05.2017 представниками підприємства йому відмовлено у відвантаженні продукції, оплаченої на підставі вказаних вище платіжних доручень, відтак, просить відвантажити оплачену продукцію протягом 7 днів з дня отримання даної претензії, а у випадку відмови у такий же термін повернути перераховані кошти в сумі 34 391, 20 грн на розрахунковий рахунок.

Оскільки такі вимоги залишено сторонами без відповіді та задоволення, ПАТ Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця звернулось до суду із позовом про стягнення з ПП Будівельна компанія БЕМ 47365,92грн. за виготовлену продукцію, в той час як останнім заявлено зустрічний позов про стягнення 34381,20грн. вартості оплаченої, але не поставленої продукції.

Частинами 1, 2 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Згідно з вимогами ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За положенням ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Договір, згідно з ч.1 ст.639 ЦК України, може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. У відповідності до ч.1 ст.181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Попри це, згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналогічні за змістом умови містяться й в Господарському кодексі України.

Відповідно до ст.180 ЦК України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч.3). Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг (ч.4). Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч.5). 7. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору (ч.7).

Враховуючи вищенаведені норми права, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду сторонами у справі укладено в спрощений спосіб договір купівлі-продажу, предметом якого є блоки ФСБ 24.4.6 100 шт. та ФСБ 12.4.6 50 шт., а також перемички 3ПБ 13.37 47 шт. та 2ПБ 13.2П 10 шт., оскільки замовлення відповідача (за первісним позовом) прийнято до виконання, чим погоджено асортимент та кількість товару, про що свідчать виставлені позивачем (за первісним позовом) рахунки на його оплату, в якому визначено ціну, строк оплати та порядок одержання товару. Про погодження таких умов відповідачем (за первісним позовом) свідчить часткова оплата згідно виставлених рахунків.

Водночас, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що у такому ж порядку сторонами у спрощений спосіб укладено договір купівлі-продажу дверей господарських приміщень.

У листі-замовленні ПП Будівельна компанія БЕМ йдеться про виготовлення та реалізацію дверей господарських приміщень ДГ 21-9-л 12 шт. та ДГ 21-9-л 12 шт., в той час як у рахунку №110 від 25.04.2017, який за твердженнями позивача (за первісним позовом) виставлено на оплату такого замовлення, вказано назву товару дверний блок ДС 21-9 в кількості 24 шт. Отже, відрізняються види виготовленої продукції.

Окрім того, загальна вартість товару, вказана у такому рахунку, відрізняється від зафіксованої у Журналі реєстрації рахунків ВСП Львівський завод залізобетонних конструкцій Регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця й, як вбачається з матеріалів справи, перерахована в подальшому з виставленням рахунку на оплату №118 від 03.05.2017.

Більше того, позивачем (за первісним позовом) надано суду копії двох різних рахунків №110 від 25.04.2017 на різну суму оплати. Належних та допустимих доказів на підтвердження оплати таких рахунків до матеріалів справи не долучено. За таких обставин, суд вважає, що сторонами не погоджено істотних умов договору, а відтак не можна зробити висновок про укладення договору, в тому числі й у спрощений спосіб.

Доводи позивача, що місцевим господарським судом по різному трактуються застосування одних і тих же норм права до аналогічних правовідносин є безпідставними, оскільки по договору купівлі-продажу блоків та перемичок замовлення прийнято до виконання, погоджено його умови та підтверджено його виконання частковою проплатою. В той час, як по договору купівлі-продажу дверей, істотну умову договору ціну не погоджено. Також містяться відмінності в листі-замовленні та виставленому рахунку.

Як передбачено ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч.2 ст.538 ЦК України).

Водночас, з ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суд звертає увагу на те, що сторонами погоджено вивезення оплачених виробів протягом поточного місяця, водночас, як вбачається з матеріалів справи та наданих у судових засіданнях пояснень, у відвантаженні оплаченої відповідачем (за первісним позовом) продукції відмовлено.

Беручи до уваги вищенаведене та виставлені ПП Будівельна компанія БЕМ претензії, суд дійшов правомірного висновку, що вимоги про стягнення 34 381, 20 грн вартості оплаченої, але не поставленої продукції блоків згідно рахунку № 116 від 03.05.2017 та перемичок згідно рахунку № 117 від 03.05.2017, обґрунтовані матеріалами справи, відповідачем (за зустрічним позовом) не спростовані, а відтак, зустрічний позов підлягає до задоволення.

В той же час, вимоги за первісним позовом до задоволення не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення сторонами договору купівлі-продажу дверей господарських приміщень, часткової чи повної оплати за такий товар чи його фактичну поставку відповідачу (за первісним позовом).

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленного первісного позову та необґрунтованість зустрічного, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.07.2017 у справі № 914/1058/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 12.10.2017

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.