донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.10.2017 справа №908/827/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 Не зявився ОСОБА_4 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС, м. Кривий ріг
на рішення господарського суду Запорізької області
від06 червня 2017 р. (повний текст підписано 12.06.2017р.)
у справі№ 908/827/17 (суддя Топчій О.А.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС, м. Кривий ріг
доТовариства з обмеженою відповідальністю ПКФ ЛІТМЄХ, м. Запоріжжя
прозобовязання укласти договір
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.06.2017р. у справі №908/827/17 у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС, м. Кривий ріг до Товариства з обмеженою відповідальністю ПКФ ЛІТМЄХ, м. Запоріжжя про зобовязання укласти договір про технічне забезпечення електропостачання споживача відмовлено у повному обсязі.

Товариством з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС, м. Кривий ріг подана апеляційна скарга, відповідно до якої останнє просить скасувати судове рішення у зв'язку з тим, що судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник вважає хибним висновок місцевого суду щодо недоведеності заявлених позовних вимог, оскільки укладення таких договорів є обовязковим у розумінні приписів Правил користування електричної енергії.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Позивач наданим йому правом не скористався, у судове засідання не з'явився, на адресу апеляційного суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечення явки представника скаржника. У вказаному клопотанні, позивач також просив суд не проводити судове засідання без його участі. Проте, клопотання скаржника про відкладення розгляду справи підлягає залишенню без задоволення, оскільки в силу статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути керівники та інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Отже, в разі зайнятості одного з представників підприємства, сторони не позбавлені можливості направити у судове засідання іншу особу, наділивши її відповідними повноваженнями. Крім того, заявником не надано доказів на підтвердження викладених обставин. Одночасно, явка сторін не визнавалась судом обов'язковою.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та керуючись статтею 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС, м. Кривий ріг звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ПКФ ЛІТМЄХ про зобовязання укласти договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю ПКФ ЛІТМЄХ обґрунтовані необхідністю укладення такого договору відповідно до вимог Правил користування електричною енергією, що зумовило необхідність звернення до відповідача з пропозицією щодо укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача. Так, за твердженням позивача, перед укладанням договору про постачання з ПуАТ ДТЕК Дніпрообленерго позивач має укласти Договір про технічне забезпечення електропостачання з відповідачем, оскільки наведене передбачене п. 5.8 Правил користування електричної енергії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позивачем вимога про зобовязання відповідача укласти договір є необгрунтованою, оскільки по перше, позивачем не направлено на адресу відповідача проекту договору, по друге, на спірний обєкт вже укладено договір на технічне забезпечення електропостачання, по третє, при поданні позову позивачем було обрано неналежний спосіб захисту своїх прав.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/827/17; розглянувши доводи апеляційної скарги; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС, м. Кривий ріг та скасування рішення господарського суду Запорізької області від 06.06.2017р. у справі №908/827/17 з огляду на наступне.

Так, на підставі договору про поділ майна в натурі та припинення спільної часткової власності від 22.10.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС (позивач) набуло право власності на окремий індивідуально визначений обєкт нерухомості, а саме: центрального складу позначеного літерою М, цегла, загальною площею 991,9 кв. м., будівлі механоскладального цеху, позначеної літерами Р-Р1-Р5, цегла, загальною площею 6752,5 кв.м., будівлі побутових приміщень, позначеною літерою Р-6 цегла загальною площею 605,4 кв. м., прохідної позначеною літерою С4 цегла, загальною площею 103,2 кв. м., розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, 31 д (п. 3.2 Договору про поділ майна від 22.10.2013 р.).

При цьому, частину зазначеного обєкту загальною площею 6974,40 кв.м, позивач передав Товариству з обмеженою відповідальністю КВМШ плюс на підставі договору оренди № 2 від 01.10.2014р., що підтверджується актом прийому-передачі від 01.10.2014 р.

Одночасно, до матеріалів справи долучено договір про постачання електричної енергії № 609273 від 25.06.2015р., укладений між Публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпрообленерго (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю КВМШ плюс (Споживач) та договір на технічне забезпечення електропостачання від 25.06.2015р., укладений між ТОВ ПКФ ЛІТМЄХ (Основний споживач) та ТОВ КВМШ плюс (Субспоживач).

Позивач, як власник частини обєктів, розташованих за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, 31 д, маючи намір укласти з Публічним акціонерним товариством ДТЕК Дніпрообленерго договір про постачання електричної енергії, фактично переоформивши зазначений вище договір з ТОВ КВМШ плюс на ТОВ ЕТЕКС, письмово звернувся до відповідача з листом від 12.10.2016 р. про переоформлення договору б/н від 25.06.2015 р. про технічне забезпечення електропостачання споживача з ТОВ КВМШ плюс на ТОВ ЕТЕКС для подальшого переоформлення Договору постачання електричної енергії ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго.

В подальшому, не отримавши відповіді, позивач звернувся до Криворізького відділення інспекції Держенергонагляду у Дніпропетровській області з письмовим зверненням щодо проблемних питань в плані укладення договору на технічне забезпечення електропостачання з ТОВ ПКФ ЛІТМЄХ.

Листом вих. № 25-19-372 від 20.10.2016 р. Криворізьке відділення інспекції Держенергонагляду у Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що дії постачальника електричної енергії ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго, основного споживача ТОВ ПКФ ЛІТМЕХ, субспоживача ТОВ КВМШ плюс (орендар) та власника обєкту ТОВ ЕТЕКС (орендодавець) не суперечать вимогам чинного законодавства в електроенергетиці, проте зазначило, що згідно п. 5.8 Правил користування електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.2006 р. (Правила № 28) перед укладанням Договору про постачання з ПуАТ ДТЕК Дніпрообленерго ТОВ ЕТЕКС має укласти Договір про технічне забезпечення електропостачання з ТОВ ПКФ ЛІТМЄХ.

Листом № 38 від 01.11.2016 р. позивач повторно надіслав на адресу відповідача лист з прохання переоформити Договір про технічне забезпечення електропостачання від 25.06.2015 р. на ТОВ ЕТЕКС (власника обєкта нерухомості) для подальшого переоформлення Договору постачання електричної енергії ПАТ ДТЕК Дніпрообленерго.

У відповідь на вказаний лист ТОВ ПКФ ЛІТМЄХ повідомило позивача про те, що чинним законодавством не передбачено такого способу укладання Договору як переоформлення Договору на технічне забезпечення електропостачання з однієї особи на іншу, а тому питання щодо укладання Договору на технічне забезпечення електропостачання між ТОВ ПКФ ЛІТМЕХ і ТОВ ЕТЕКС може бути розглянуто після розірвання Договору б/н від 25.06.2015 р. між ТОВ ПКФ ЛІТМЄХ і ТОВ КВМШ Плюс та звернення ТОВ ЕТЕКС до ТОВ ПКФ ЛІТМЕХ в установленому порядку з заявою про укладання Договору на технічне забезпечення, електропостачання.

За твердженням позивача, відмова відповідача від укладення Договору про технічне забезпечення електропостачання з ТОВ ЕТЕКС є необґрунтованою, у звязку з чим звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.1 ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

За приписами п.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Разом з тим, загальний порядок укладення господарських договорів визначений ст.181 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою із сторін. У разі, якщо проект договору викладений як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках, один з яких друга сторона у разі своєї згоди підписує і повертає, а в разі не згоди - підписує, складає протокол розбіжностей у двох екземплярах, робить про це застереження у договорі та надсилає для узгодження та підписання іншій стороні.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, проект договору про технічне забезпечення електропостачання, у розумінні ст. 181 ГК України, позивачем на адресу відповідача не направлявся.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем не дотримано порядку укладання договорів, визначеного ст. 181 Господарського кодексу України, оскільки не надано для розгляду відповідачу проект договору як єдиного документу, який містить всі суттєві умови договору, який позивач пропонує відповідачу для укладення.

В свою чергу, взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії), регулюються Правилами користування електричною енергією №28 від 31.07.1996р. (зі змінами) (далі Правила, ПКЕЕ).

Пунктом 1.2. ПКЕЕ визначено, що для цілей цих Правил наведені нижче терміни та визначення вживаються в такому значенні, зокрема:

договір про постачання електричної енергії - домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за регульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за регульованим тарифом електричної енергії споживачу за тарифами, які регулюються відповідно до законодавства України;

електропередавальна організація - суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами або місцевими (локальними) електричними мережами, а також суб'єкт господарювання, який отримав ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами та ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території;

договір про технічне забезпечення електропостачання споживача - домовленість двох сторін (споживач та електропередавальна організація або основний споживач), яка є документом певної форми, що встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час технічного забезпечення постачання електричної енергії;

основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації;

споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору;

Пункт 1.3. ПКЕЕ визначає, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Відповідно до п. 5.1 ПКЕЕ, договір про постачання електричною енергією є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається.

Тобто, для укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, позивач повинен набути статус споживача електричної енергії у розумінні п.1.2. ПКЕЕ та здійснювати використання електричної енергії на підставі договору з постачальником електричної енергії, у даному випадку, ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго».

Однак, докази укладання договору про постачання електричної енергії на спірний обєкт між позивачем та ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, оскільки позивач не є споживачем електричної енергії у розумінні п.1.2. ПКЕЕ, підстави для зобовязання відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю ПКФ ЛІТМЄХ, м. Запоріжжя укласти з Товариством з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС договір про технічне забезпечення електропостачання споживача, у даному випадку відсутні.

При цьому, колегія суддів не приймає посилання позивача на редакцію пункту 5.8. ПКЕЕ, як на підставу для укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, оскільки наведена позивачем редакція не відповідає дійсному змісту цього пункту в діючій редакції Правил.

Більш того, вказаний пункт ПКЕЕ не розсповсюджується на спірні правовідносини за відсутності у позивача статусу споживача, оскільки визначає обовязок споживача укласти з електропередавальною організацією договір про технічне забезпечення електропостачання.

Одночасно, колегією суддів також враховано наявність діючого договору на технічне забезпечення електропостачання від 25.06.2015р. на обєкт за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ракітіна (Ногіна), 31, який укладено між ТОВ ПКФ ЛІТМЄХ та ТОВ КВМШ ПЛЮС, що унеможливлює укладення нового договору на той самий обєкт.

Крім того, у відповідності до ст.20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також, відповідно до ст.16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов'язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З правового аналізу наведених приписів законодавства та з огляду на заявлені позовні вимоги, колегія суддів погоджується з висновками господарського суду, що чинним законодавством такий спосіб захисту права та інтересу, як зобовязання укласти договір, не передбачений, а тому застосування такого способу захисту може призвести до порушення приписів ст. 19 Конституції України.

За вказаних обставин, враховуючи відсутність підстав для задоволення позовних вимог, рішення господарського суду Запорізької області від 06.06.2017р. у справі №908/827/17 з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 06.06.2017р. у справі №908/827/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ЕТЕКС, м. Кривий ріг залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.06.2017р. у справі № 908/827/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3