РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа № 906/66/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Гудак А.В.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року у справі № 906/66/17 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок"

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Коростишівської міської ради

про стягнення 49 852 грн 80 коп.

за участю представників сторін:

позивача - Невисевич М.В., директор;

відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_3,представник згідно посвідчення №000717 від 26 червня 2014 року.; ОСОБА_4, представник згідно довіреності №804 від 28 вересня 2017 року;

від третьої особи - Окушко О.В., представник згідно довіреності №97/19/02-19 від 23 лютого 2017 року.

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу та заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Підприємство Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд Житомирської області з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) 58 128 грн неустойки у розмірі подвійної плати за користування торговим місцем (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог; а.с. 60-61).

Рішенням господарського суду від 28 лютого 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просить її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 22 березня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі суду від 22 березня 2017 року, від Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (а.с. 80), в якому Позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

24 квітня 2012 року на поштову адресу суду від Позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, яке долучено судом до матеріалів справи.

Від Позивача 24 квітня 2017 року надійшли пояснення (а.с. 87), в яких Позивач додатково повідомив, що засновником ПР "Кооперативний ринок" та власником всього майна за статутом є Позивач, який є суб'єктом права на майновий комплекс з оформленням користування даною земельною ділянкою на підставі рішення сесії Коростишівської міської ради №1145 від 31 березня 2010 року.

Розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 25 квітня 2017 року у зв'язку із перебуванням у відрядженні судді Філіпової Т.Л., та відповідно до п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено автоматичну заміну складу колегії суддів.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду внесено зміни до її складу та визначено новий склад: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В., суддя Бучинська Г.Б..

Ухвалою суду від 26 квітня 2017 року апеляційна скарга Відповідача прийнята до провадження в новому складі суду.

26 квітня 2017 року від Відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких останній зазначив, що у Відповідача відсутні договірні зобов'язання перед Позивачем, який порушуючи принцип добросовісності ведення господарської діяльності, умисно ввів Відповідача в оману стосовно наявності в нього права власності на об'єкт оренди. Крім того, Відповідач зазначив, що дізнавшись, що особа, яка виступила в якості орендодавця та власника майна, таким власником насправді не являється, обгрунтовано та законно запропонував Позивачу довести свої права на це майно, чого Позивач до цього часу і не зробив, чим допустив прострочення кредитора, оскільки Відповідач є суб'єктом ведення господарської діяльності та підлягає перевірці контролюючими органами стосовно ведення бухгалтерського обліку та перерахування ним коштів іншим господарюючим суб'єктам (а.с.111).

Водночас, 26 квітня 2017 року від Відповідача надійшло клопотання про залучення до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Коростишівську міську раду, з підстав, вказаних у даному клопотанні (а.с. 98).

Крім того, Відповідачем 26 квітня 2017 року подано клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення господарським судом Житомирської області справи №906/207/17 за позовом Коростишівської міської ради до підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про стягнення 2 421 831 грн 33 коп. та зобов'язання повернути земельну ділянку площею 1.2 га по АДРЕСА_1 в м. Коростишеві, обгрунтовуючи тим, що встановлені обставини в рішенні у справі №906/207/17 будуть визнані преюдиційними в справі №906/66/17 (а.с. 101-102).

Ухвалою суду від 26 квітня 2017 року розгляд справи відкладено на 31 травня 2017 року на 15:10 год. та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача - Коростишіську міську раду (надалі - Третя особа).

16 травня 2017 року на електронну адресу суду від Позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 115-116).

Ухвалою суду від 17 травня 2017 року клопотання Позивача задоволено, судове засідання від 31 травня 2017 року призначено в режимі відеоконференції з дорученням забезпечити її проведення Коростишівському районному суду Житомирської області.

17 травня 2017 року на виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 26 квітня 2017 року, Третя особа надіслала пояснення (а.с. 118-120), в яких зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, оскільки рішенням Третьої особи від 17 жовтня 2002 року Позивачу було припинено користування земельною ділянкою площею 1, 87 га по АДРЕСА_1 в м. Коростишів у зв'язку із припиненням його діяльності, а земельну ділянку віднесено до земель резерву міської ради, у зв'язку із чим Позивач не маючи прав на об'єкти оренди незаконно розпорядився ними, чим, на думку Третьої особи, завдає шкоди інтересам міста та громади.

Ухвалою суду від 31 травня 2017 року (а.с. 176-179), з підстав, висвітлених в ній, було зупинено провадження у справі №906/66/17 до набрання законної сили рішенням господарського суду Житомирської області у справі 906/207/176 за первісним позовом Коростишівської міської ради до підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" про стягнення 2 421 831 грн 33 коп. та зобов'язання повернути земельну ділянку площею 1,2га, а також за зустрічним позовом підприємства Коростишівської райспоживспілки "Кооперативний ринок" до Коростишівської міської ради про визнання недійсною угоди на оплату резервування земельної ділянки №118 від 31 березня 2009 року.

08 вересня 2017 року від Позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у даній справі, оскільки рішення господарського суду Житомирської області від 18 травня 2017 року набрало законної сили (а.с.180).

Ухвалою суду від 18 вересня 2017 року провадження у справі було поновлено та зобов'язано сторін надати ряд пояснень з урахуванням судового рішення по справі №906/207/17 (а.с.190).

20 вересня 2017 року від Позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання від 02 жовтня 2017 року в режимі відеоконференції (а.с. 192).

Ухвалою суду від 21 вересня 2017 року клопотання Позивача задоволено, розгляд справи призначено в режимі відеоконференції з дорученням забезпечити її проведення Коростишівському районному суду Житомирської області (а.с.193)

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 18 вересня 2017 року Третя особа надіслала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що в рішенні та постановах судів встановлено, що до даного часу земельна ділянка (за адресою: м. Коростишів, АДРЕСА_1) належить до земель комунальної власності Третьої особи, а Позивач користується нею без належних правових підстав (а.с.207-208).

02 жовтня 2017 року на електронну адресу суду від Відповідача надійшли письмові пояснення (а.с. 211-214), в яких Відповідач вказав, що об'єкти оренди були повернуті Позивачу одразу після закінчення строку дії договору (до 07 січня 2016 року) беззаперечним доказом цього є положення пункту 4.2.5 договору оренди №184 (у разі якщо орендар після припинення дії договору в семиденний термін не звільнить об'єкт оренди, орендодавець переміщає тимчасову споруду, що встановлена на орендованому торгівельному місці, на штрафний майданчик ринку). Як зазначає Відповідач у даних поясненнях, у випадку неповернення, орендодавець був в праві здійснити це не раніше закінчення 7-ми денного терміну (07 січня 2016 року), та з врахуванням імперативних наслідків, встановлених у статті 764 ЦК України, не пізніше 31 січня 2016 року. Таким чином, на думку Відповідача, він апріорі не міг не повернути об'єкти оренди, в такому разі його конструкції було б переміщено в примусовому, обумовленому самим договором оренди, порядку, що в свою чергу повністю спростовує доводи Позивача.

Разом з тим, Відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що якби Відповідач дійсно не повернув майно, то в силу дії статті 764 ЦК України, договірні відносини сторін було б продовжено на той самий строк, оскільки дана стаття передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму та за умови відсутності заперечення наймодавця протягом одного місяця. Однак, як зазначає Відповідач, обидві сторони заперечують таке продовження, більше того пролонгазація договору оренди та стягнення неустойки за не повернення об'єктів оренди є взаємовиключними.

В судових засіданнях від 26 квітня 2017 року, від 31 травня 2017 року та від 02 жовтня 2017 року в режимі відеоконференції Відповідач та його представники підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просять його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні від 31 травня 2017 року та від 02 жовтня 2017 року в режимі відеоконференції представник Третьої особи підтримав доводи, викладені Відповідачем в апеляційній скарзі та просить її задоволити, а рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні від 31 травня 2017 року та від 02 жовтня 2017 року в режимі відеоконференції представник Позивача заперечив щодо доводів, висвітлених в апеляційній скарзі, просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому колегія виходила з наступного.

Як встановлено апеляційним судом, 31 грудня 2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір оренди №184 (а.с.15-16; надалі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, предметом Договору є торгівельні майданчики №147 та №148 загальною площею 36 кв.м., місцезнаходження яких зазначене на плані розміщення торговельних місць ринку (далі - об'єкт оренди).

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що об'єкт оренди надається Позивачем у тимчасове платне користування Відповідачу для провадження торгівельної діяльності.

Згідно Договору, Відповідач набуває права користування об'єктом оренди з дати початку дії договору, а саме з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата складає 1 038 грн 60 коп. на місяць та вноситься Відповідачем на розрахунковий рахунок або в касу орендодавця до 10 числа місяця, за який проводиться оплата.

Пунктом 4.3.3 Договору Позивач та Відповідач погодили обов'язок Відповідача своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Договір укладено на 1 рік, і діє з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року включно.

Додатковою угодою від 17 грудня 2014 року до Договору Позивач та Відповідач пролонгували термін дії Договору строком до 31 грудня 2015 року (а.с. 17).

Відповідно до приписів пункту 6.3 Договору, якщо Відповідач має намір укласти Договір на наступний строк, він зобов'язаний не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну Договору подати Позивачу письмову заяву з додаванням копій правовстановлюючих документів.

Як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні докази виконання Відповідачем умов пункту 6.3 Договору, відтак суд приходить до висновку, що з огляду на вищевказане, Договір в силу дії пункту 6.1 Договору, припинив свою дію 31 грудня 2015 року.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до пункту 1.1 Статуту, Позивач є підприємством, створеним Коростишівською районною спілкою споживчих товариств, яка є його засновником та власником всього майна.

Згідно пункту 1.2 Статуту Позивач також є правонаступником прав та обов'язків Кооперативного підприємства "Кооперативний ринок" й створене виділенням з райспоживспілки на базі майна КП "Кооперативний ринок" відповідно до рішення Ради Засновників зборів від 25 листопада 2003 року за протоколом №5 з передачею йому прав і зобов'язань райспоживспілки в межах прав та зобов'язань КП "Кооперативний ринок".

Відповідно до підпунктів 2.3.2 та 2.3.3 пункту 2.3 Статуту, одним з предметів діяльності підприємства є організація і надання ринкових послуг населенню, організація, підприємствам, що здійснюють торгівлю на ринку і надають послуги та надання в оренду основних засобів та торгових місць ринку.

Торгівельні майданчики обліковуються на балансі підприємства і є майном, яке передано до ПР "Кооперативний ринок" від власника - Коростишівської райспоживспілки.

Як вбачається з прибуткових касових ордерів, розрахунки Відповідачем проведені по грудень 2015 року включно.

Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що правове регулювання відносин, пов'язаних із здійсненням діяльності по продажу товарів (виконанню робіт, наданню послуг) на ринку в спірному випадку регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 року № 868 "Деякі питання організації діяльності продовольчих, непродовольчих та змішаних ринків", Правилами торгівлі на ринках, затверджених наказом Мінекономіки № 57/188/84/105 від 26 лютого 2002 року, Правилами торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", затвердженими рішенням Коростишівської міської ради від 03 квітня 2014 року № 762.

Згідно пункту 18 Правил торгівлі на ПР "Кооперативний ринок", торговельні місця надаються продавцям за окрему плату.

У разі використання торговельного місця на умовах оренди між продавцем та адміністрацією ринку укладається угода оренди (в термінах вжитих у Правилах торгівлі на ПР "Кооперативний ринок"), договір оренди торговельного місця.

Укладення договору оренди торговельного місця є обов'язковим відповідно до пункту 20 Правил торгівлі на ринках.

Правове регулювання діяльності по організації та здійсненню торгівлі на ринку регулюється не тільки зазначеними актами законодавства, а й іншим законодавством, зокрема Цивільним кодексом України як основним актом цивільного законодавства.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 цього кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір оренди в даному спорі підпадає під регулювання зазначених актів законодавства, однак слід зазначити, що кваліфікація договору визначається не за його назвою, а за змістом його умов.

Предметом укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору є торгівельний майданчик, місцезнаходження якого зазначене на плані розміщення торгівельних місць ринку (об'єкт оренди).

Відповідно до пункту 1.3 Договору, об'єкт оренди надається Позивачем у тимчасове платне користування Відповідачу для провадження торговельної діяльності.

Таким чином, передача управляючим ринком підприємством за плату торгівельного місця для провадження торговельної діяльності відповідає поняттю договору оренди, визначеному статтею 759 Цивільного кодексу України.

При цьому слід зазначити, що в даному випадку між Позивачем та Відповідачем склалися правовідносини щодо торгівлі на ринку. Вказаними договорами врегульовано користування саме торгівельними місцями (майданчиками). Тобто такі договори містять елементи як договору найму (оренди), так і договору надання послуг.

Оскільки встановлені обставини свідчать про здійснення Позивачем господарської діяльності на ринку, слід дійти висновку що між сторонами у спорі склалися правовідносини щодо торгівлі на ринку, які підпадають під вищенаведене правове регулювання.

Використання торгівельного місця не є тотожним використанню земельної ділянки, і хоча передбачає таке використання, правовідносини підприємства, що управляє ринком та міської ради щодо земельної ділянки не впливають на предмет доказування даного провадження та не мають правового значення для даного спору.

Застосування відповідальності у вигляді неустойки в розмірі подвійної плати за користування об'єктом оренди за час прострочення через не виконання відповідачем свого обов'язку щодо повернення орендованих торгівельних майданчиків в даному випадку випливає з наступного.

Відповідно до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як вбачається з пункту 4.3.8 Договору, у разі припинення Договору Відповідач несе обов'язок звільнити об'єкт оренди та повернути його Позивачу.

Таким чином, для застосування наслідків передбачених частиною другою статті 785 ЦК України необхідно встановити обставини за якими орендар мав можливість передати майно що було предметом оренди але умисно цього обов'язку не виконав.

Як стверджується матеріалами справи, Позивач у своїй претензії № 78 від 23 січня 2015 року (а.с. 14) повідомляв Відповідача про закінчення терміну дії Договору та необхідність звільнити торгівельні майданчики № 147, №148.

Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що Відповідач повернув орендовані торгівельні майданчики (звільнив їх), відтак, Позивач скористався своїм правом та нарахував Відповідачу неустойку в розмірі подвійної плати за користування об'єктами оренди за час прострочення, а саме за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2017 року в загальній сумі 58 128 грн (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог; а.с. 60-61).

Таким чином, неповернення Відповідачем об'єкта оренди та перебування в межах наданих торгівельних місць металевих кіосків свідчить про невиконання ним умов пункту 4.3.8 Договору, що надає право Позивачу на застосування санкцій, передбачених частиною 2 статті 785 ЦК України.

При цьому право Позивача на нарахування спеціальної неустойки випливає з положень пункту 5.2 Договору, за якими сторони несуть згідно з законодавством України за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором.

Що ж до тверджень апелянта щодо недійсності укладеного Договору з огляду на відсутність у Позивача права на його укладення, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до норм пункту першого, другого та п'ятого статті 13 Цивільного кодексу України: визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов'язків. Таким чином особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Відповідач, посилаючись на недійсність договору оренди торговельного місця після закінчення його строку, діє недобросовісно з порушенням меж здійснення цивільних прав, встановлених статті 13 ЦК України.

Суд зазначає, що пріоритет у даному спорі не може бути надано Відповідачу, який є недобросовісним і своєю поведінкою, проявляючи ініціативу до укладення договору, оскільки саме він звернувся з пропозицією укласти відповідний договір, сприяв встановленню договірних відносин, законність яких він в подальшому заперечує.

Оскільки спірні об'єкти - торгівельні площадки знаходилися у володінні Відповідача, який здійснював господарську діяльність по наданню послуг ринку в межах затвердженої схеми генерального плану кооперативного ринку та сплачував орендну плату, у суду відсутні правові підстави стверджувати про відсутність обов'язку Відповідача повернути об'єкт оренди. Встановлення інших обставин, пов'язаних з майновими правами на об'єкти ринку та наступний висновок про незаконне їх використання Позивачем не має значення для предмету даного спору.

При цьому суд наголошує на відсутності судового рішення, котрим було б встановлено недійсність Договору, та констатує, що питання недійсності Договору не є предметом спору по даній справі.

Крім того, колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що практика, яка подана представником Відповідача, судом не приймається, як належна по даній справі, адже Рівненським апеляційним господарським судом слухається справа про стягнення неустойки, а в даній №3 1584к07/28/18 ВСУ розглядався спір про зобов'язання вчинити дії, що ніяким чином не відноситься до спору по аналогічній справі (з тих же підстав). Крім того, аналогічно - не є тотожним предмету спору в поданій суду справі №35-12/17-10-790, адже там розглядався спір про усунення перешкод, а не про стягнення неустойки. Крім того, дане рішення прийняте не ВСУ, а тому не носить обов'язковість , згідно приписів статті 111-28 ГПК України. Те саме стосується і поданих судових рішень по справах № 28/132-08-3622, №16/140-ПД-10 та №40/181.

Що ж стосується проведення розслідувань у кримінальних справах №0000288 та №0000102 (що вбачається з поданих прокуратурою та ГУ НП в Житомирській області Коростишівський ВП листів (а.с.242-243)), то апеляційний господарський суд констатує, що вони не носять жодного доказового значення до винесення вироку суду в кримінальному провадженні, в силу дії частини 4 статті 35 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обгрунтованими. підтверджуються наявними в матеріалах справи докази, а тому підлягають до задоволення.

Дане вчинено і місцевим господарським судом. Відтак, колегія апеляційного суду залишає без змін оспорюване судове рішення.

Інші доводи Відповідача, висвітлені в апеляційній скарзі, є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним в даній судовій постанові та такими, що можуть бути доводами в справах з іншим предметом спору, а не в справі про стягнення неустойки, а тому Рівненський апеляційний господарський суд не бере їх до уваги.

Разом з тим суд констатує, що у разі подачі позову про визнання недійсним договору, в разі його задоволення (чи іншого спору, в котрому встановиться закінчення правовідносин між сторонами) таке судове рішення в майбутньому може бути підставою для перегляду судового рішення в даній справі за новивиявленими обставинами.

З огляду на усе вищевикладене у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення господарського суду Житомирської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Відповідача - без задоволення.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд залишає за Відповідачем.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року у справі №906/66/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 28 лютого 2017 року у справі №906/66/17 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу №906/66/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Гудак А.В.