ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03 жовтня 2017 р. Справа №903/724/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ

до відповідача: Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області

про стягнення 301740,57 грн.

Суддя Шум М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №007.1Др-20-0817 від 29.08.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №7/19 від 18.01.2017р..

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ звернулося з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області про стягнення 301740,57 грн., з них 248055,61 грн. основного боргу, 32321,95 грн. пені, 4495,25 грн. 3% річних, 16867,76 грн. інфляційних втрат, судові витрати просять покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивач посилається на невиконання відповідачем договору №АВ016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 30.12.2016р., а саме в частині оплати за поставлений позивачем природний газ в обсязі 27,973 тис. м. куб., з приводу стягнення пені в сумі 32321,95 грн. позивач посилається на п. п. 6.2.1. Договору, а з приводу стягнення 4495,25 грн. 3% річних, 16867,76 грн. інфляційних втрат на ст. 625 ЦК України.

У судовому засіданні представником відповідача подано та підтримано відзив №7/541 від 02.10.2017р., додатково повідомив, що відповідач позов визнає частково, а саме 248055,61 грн. основного боргу, також заявив усне клопотання щодо зменшення розміру пені в порядку ст.233 ГК України у звязку з скрутним майновий становищем (надано кошторис на 2017р.) та фінансуванням з Держбюджету.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, щодо зменшення розміру пені не заперечує, з приводу визначення розміру такого зменшення покладається на думку суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

встановив:

30.12.2016 року між ТОВ «ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ» (далі - Постачальник) та Управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (далі - Споживач) було укладено Договір №АВ016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (далі - Договір).

Згідно п.1.1. Договору Постачальник зобовязується передати у власність Споживачу у 2017 році природний газ(далі газ), а Споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Згідно п.3.2 Договору ціна газу становить 7389,73 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1477,95 грн., всього з ПДВ 8867,68 грн..

Згідно п. 4.2.3. Договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 5.4.2 Договору Споживач зобовязується оплачувати Постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

Згідно п.11.1 Договору цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) Сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2017р. до 31 грудня 2017р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Згідно актів приймання-передачі природного газу №ВО300000502 від 31.01.2017р. та №ВО300000500 від 31.01.2017р., позивачем було поставлено відповідачу 27,973 тис. м. куб. газу на суму 248 055,61 грн..

Відповідач суму заборгованості у розмірі 248 055,61 грн. визнав, проте на час розгляду справи неоплатив.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки

Згідно ст.144 Господарського кодексу України (далі ГК України), майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В даному випадку, відносини між позивачем та відповідачем носять договірний характер, укладений між останніми Договір предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, сторонами розірваний не був.

Згідно ч.5 ст.22 ГПК України, відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Згідно ч.1 ст.35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно ч.5 ст.78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом, відповідно до ст.ст.22, 78 ГПК України, прийнято визнання відповідачем позову, що викладене у відзиві та підтверджено представником відповідача у судовому засіданні 03.10.2017р., останнє є таким, що не суперечить законодавству, також судом не встановлено порушення прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Беручи до уваги підписання сторонами Договору, отримання відповідачем на його виконання природного газу, не проведення при цьому розрахунку за нього, господарський суд, враховуючи визнання позову відповідачем, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про підставність та обґрунтованість предявленого позивачем до відповідача позову, в частині стягнення 248055,61 грн. основного боргу та вважає за необхідне позовні вимоги в даній частині задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача 248055,61 грн..

Щодо стягнення з відповідача 32321,95 грн. пені суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до п.п. 6.2.1. п. 6 договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу за кожен день простроченого платежу.

Порушення строків оплати, визначених договором, підтверджується наявними матеріалами справи.

За прострочення виконання грошових зобовязань по оплаті поставленого газу відповідачу за період з 10.02.2017р. по 10.08.2017р., згідно розрахунків позивача, нараховано 32321,95 грн. пені, яка є підставною та підлягає до стягнення.

Розрахунок нарахування пені перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ".

Водночас, у судовому засіданні 03.10.2017р. представником відповідача усно заявлено клопотання про зменшити розміру пені.

Відповідно до ст.233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно ч.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Враховуючи, що зобов'язання, яке передбачене договором на постачання природного газу не виконане своєчасно відповідачем з причин, які напряму не залежать від нього(фінансування з Держбюджету); враховуючи його скрутне матеріальне становище(підтверджується кошторисом на 2017р.), незначності прострочення виконання; у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про заподіяння тяжких наслідків позивачу неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати природного газу, не заперечення представником позивача, щодо зменшення розміру пені, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин приписи п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та зменшивши розмір пені стягнувши з відповідача 15000 грн., позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 17321,95 грн. підлягають відмові.

Стягнення з відповідача грошових коштів у вищевказаній сумі, на думку суду, є адекватною санкцією за порушення ним договірного зобов'язання та відповідає інтересам обох сторін.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За прострочення виконання грошових зобовязань відповідачу, згідно перевірених розрахунків позивача, нараховано 4495,25 грн. 3% річних за період з 10.02.2017р. по 18.09.2017р.та 16867,76 грн. інфляційних втрат за період з лютого по липень 2017р., які є підставними та підлягають до стягнення.

Згідно п.4.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Беручи до уваги, що спір до суду було доведено з вини відповідача, судові витрати в порядку ст.ст.44,49 ГПК України слід покласти на нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області (43025, Волинська обл., м.Луцьк, вул. Винниченка, буд. 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛИНЬГАЗ ЗБУТ (43000, Волинська обл., м.Луцьк, вул. ФРАНКА, буд. 12, ) 284418,62 грн., з них 248055,61 грн. основного боргу, 15000 грн. пені, 4495,25 грн. 3% річних, 16867,76 грн. інфляційних втрат, а також 4526,11грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Повний текст рішення складено

04.10.2017

Суддя М. С. Шум