ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" жовтня 2017 р.Справа № 916/1465/17
За позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії;

до відповідача: Державної установи "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті";

про стягнення 49547,39 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність №3098 від 24.05.2017р.;

від позивача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 01.08.2017р.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державної установи "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті, в якій згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог від 01.09.2017р. (т.2 а.с.14-16), просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 49547,39 грн., з яких 48282,77 грн.; 190,57 грн. інфляційних втрат; 869,37 грн. пені та 204,68 грн. 3 % річних, а також витрати по сплаті судового збору за подання позову.

В обґрунтування зазначеного позову позивач посилається на наступне.

Так, між Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" та Державною установою "Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті" (назву змінено на Державну установу "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті") було укладено договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-0 від 23.04.2013 року.

У зв'язку із реорганізацією ДП "Іллічівський морський торговельний порт" шляхом виділу стратегічних обєктів інфраструктури, іншого майна, прав та обовязків стосовно них відповідно до розподільчого балансу від 13.06.2013р. та Акту приймання-передачі від 13.06.2013р. та утворення внаслідок виділу державного підприємства "Адміністрація морських портів України", сторони уклали угоду, в якій дійшли згоди про заміну сторони у зобовязанні за договором, а саме державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" змінено на державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

Крім того, між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" та Державною установою "Лабораторний центр Держсанепідслужби України на водному транспорті" (назву змінено на Державну установу "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті") було укладено договір на надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р.

Позивач стверджує, що відповідачем в порушення умов вищевказаних договорів не сплачено відповідні рахунки за надані позивачем послуги, у зв'язку із чим у відповідача утворилась вищевказана заборгованість.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобовязань, позивачем також було нараховано штрафні санкції у вигляді пені, інфляційних втрат та 3% річних у сумах, що заявлені до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.06.2017р. було порушено провадження у справі №916/1465/17 із призначенням її до розгляду в засіданні суду 02.08.2017 року.

01.08.2017р. від відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позов (т.1 а.с.59-62), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову, зазначає, що Державна установа "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті" є закладом Міністерства охорони здоровя України, а останнє є головним органом в системі органів державної влади, що реалізує політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Так, вказує, що відповідно до переліку, затвердженого наказом Державної митної служби, Адміністрації державної прикордонної служби України, Міністерства охорони здоровя України, Міністерства аграрної політики України, Міністерства транспорту та звязку України, Міністерства охорони навколишнього середовища України, Міністерства культури і туризму України від 15.06.2009р. №551/439/425/413/695/308/28, порт „Чорноморськ є пунктом пропуску через державний кордон, у якому здійснюється санітарний, ветеринарний, фітосанітарний, радіологічний, екологічний контроль

Так, відповідач зазначає, що відповідно до обовязків держави, за вимогами Міжнародних медико-санітарних правил, всі дії по суднам, які надходять до порту Іллічівськ, санітарно-карантинний відділ виконує безкоштовно за державною програмою „Боротьба з епідеміями.

Відтак, вказує, що держава в особі Фонду державного майна України, зі згоди балансоутримувача, надає безкоштовно в користування державній установі Міністерства охорони здоров`я приміщення для здійснення безкоштовної державної функції.

Водночас, ДУ "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті" у поданому відзиві зазначає про те, що позивач всупереч положенням п. 3 ст. 11 Закону України „Про морські порти України не здійснює свої обовязки щодо безоплатної основи надання приміщень в користування, а в договори про оплату енергоносіїв, а особливо на послуги з утримання і обслуговування мереж водопостачання, водовідведення та мереж електропостачання включаються суми оплат, як для сторонніх абонентів чи комерційних структур.

В узагальнення відповідач стверджує, що він є державною, неприбутковою організацією, фінансування якої здійснюється з бюджету України. Як у попередні роки, так і на 2017р. державою передбачено лише утримання штатних одиниць санітарно-карантинних відділів та проведення протиепідемічних заходів у пунктах пропуску через державний кордон.

Між тим зазначає, що договір про відшкодування витрат Балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого державного майна являє собою серйозне порушення законодавства, має соціальний характер і посягає на істотні державні інтереси шляхом зниження санітарно-епідеміологічного благополуччя населення держави, так як виплати по вказаним договором приведуть до труднощів з утримання санітарно-карантинних відділів та призведе до збільшення бюджетних призначень за загальним та спеціальним фондами державного бюджету на видатки за бюджетними програмами, повязаними з функціонуванням органів державної влади (МОЗ України), за рахунок зменшення видатків за іншими бюджетними програмами.

Ухвалою суду від 02.08.2017 року провадження у справі №916/1465/17 зупинено до закінчення розгляду Одеським апеляційним господарським судом справи №916/679/17.

21.08.2017р. до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі №916/1465/17, з огляду на винесення Одеським апеляційним господарським судом справи постанови від 10.08.2017р., згідно якої рішення Господарського суду Одеської області від 06.06.2017р. у справі №916/679/17 скасовано.

Ухвалою суду від 29.08.2017р. з огляду на усунення обставин, які спричинили зупинення провадження у справі № 916/1465/17, провадження у справі було поновлено із призначенням розгляду в засіданні суду 13.09.2017р.

Ухвалою суду від 13.09.2017р., з огляду на незявлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також з урахуванням необхідності додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 02.10.2017р.

У судове засідання 02.10.2017р. зявився представник позивача, який під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги з урахування заяви про збільшення розміру позовних вимог від 01.09.2017р.

Представник відповідача в свою чергу заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що під час укладення договору у відповідача була можливість сплачувати послуги за рахунок державних коштів, проте, наразі такі кошти не виділяються.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їх відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2013р. між ДП „Іллічівський морський торговельний порт (Власник мереж) та Державною установою „Лабораторний центр Держсанепідслужби України на Водному транспорті (Споживач) було укладеного договір про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-О (т.1 а.с.11-16), згідно п. п. 1.1 якого Власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії Споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а Споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги, визначені п. 4.1 цього договору.

Відповідно до п.п. 4.1.1 п. 4.1 договору, Споживач зобовязується здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії за розрахунковий період. Розрахунковим вважається період з 25 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця. Плата за перетікання реактивної електричної енергії вноситься Субспоживачем на підставі рахунка, одержаного від Порта. Тривалість періоду для оплати отриманого рахунку становить 10 днів.

Пунктом 8.2 вказаного договору встановлено, що у разі внесення платежів, передбачених п. 4.1 цього договору з порушенням термінів, споживач сплачує власнику мереж пеню в розмірі 0,1% за кожен день прострочення платежу, враховуючи фактичний день оплати. Сума пені зазначається в розрахунковому документі окремим рядком.

Пунктом 10.6 договору обумовлено, що цей договір укладається на строк до 31.12.2013 року, набирає чинності з дня його підписання та вважається автоматично продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд. Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, 08.05.2015р. між ДП „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівськом філії ДП „Адміністрація морських портів України (адміністрація Іллічівського морського порту) та Державною установою „Лабораторний центр Держсанепідслужби України на Водному транспорті (Абонент) укладено договір на надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення № 65-П-ІЛФ-15 (т.1а.с.30-34), згідно з п.1.1 якого Адміністрація здійснює послуги з подачі питної води на обєкт Абонента і послуги з передачі від нього господарсько - побутових і виробничих стоків в міську каналізаційну мережу каналізаційними мережами Адміністрації.

П.2.1 розділу 2 договору обумовлено, що Адміністрація зобовязується цілодобово забезпечувати обєкт абонента водою і приймати від нього господарсько-побутові і виробничі стоки в межах лімітів, встановлених КП „Іллічівськводоканал.

Пунктом 5.3 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 10.03.2016 року до договору № 65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015 року) (т.1а.с.36-37) встановлено, що оплата проводиться на підставі виписаного рахунку (за поточний період), направленого рекомедованим листом або врученого уповноваженому представнику абонента під розпис, який підлягає оплаті не пізніше 20-го числа наступного за звітним.

Пунктом 5.4 договору обумовлено, що у разі прострочення оплати абонент оплачує адміністрації пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня за кожен день прострочення оплати від суми недоплати.

Умовами 5.6 договору встановлено, що сторони погодились, що акт приймання здачі виконаних робіт, підписаний уповноваженими представниками сторін, є документом, що підтверджує факт надання Адміністрацією послуг абоненту. Абонент зобовязаний не пізніше другого дня після отримання екземплярів акта приймання передачі виконаних робіт повернути Адміністрації підписаний та засвідчений власною печаткою, належний екземпляр акта. У разі невиконання абонентом зазначених зобовязань, акт приймання передачі виконаних робіт вважається прийнятим ним без зауважень і має силу документа, підписаного абонентом.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що цей договір укладається на строк з 01.01.2015 року до 31.12.2015 року і вважається автоматично щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну його дії не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи документальних доказів на підтвердження припинення дії цього договору шляхом відмови від його пролонгації або його розірвання, суд доходить до висновку про його чинність на дату звернення позивача до суду.

Суд також зауважує на тому, що у відповідності до Закону України „Про морські порти адміністрація морських портів України входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України та обєднує українські морські порти та інші інфраструктурні елементи. Одним із завдань адміністрації морських портів України є ефективне використання та управління державним майном, внаслідок чого адміністрації морських портів України, чинним законодавством наділено правом на укладення господарських договорів з питань забезпечення своєї діяльності, в тому числі на комунальні послуги.

Підпунктом 1.1 Правил користування системи централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 07.10.2008 року за № 936/15627 встановлено, що ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення, і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод. Субспоживач - суб'єкт господарювання, який одержує воду з комунальної водопровідної мережі або скидає стічні води в комунальну мережу водовідведення через мережі споживача.

З аналізу умов вищевказаного договору на надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення №65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. вбачається, що забезпечення Адміністрацією водою і приймання від відповідача господарсько-побутових стоків здійснюються в межах, встановлених КП „Іллічівськводоканал, Адміністрація виступає в якості основного споживача, що користується послугами з подачі питної води та каналізаційними стоками, що надає КП „Іллічівськводоканал з оплатою вартості таких послуг, а відповідач в цьому договорі фактично виступає в якості субспоживача з використання таких послуг, вартість яких має компенсувати у відповідності до показань обліку.

При цьому суд наголошує на тому, що законодавством жодним чином не заперечується можливість отримання орендодавцем (балансоутримувачем) компенсації з орендаря вартості отриманих ним комунальних послуг шляхом укладення відповідного договору.

Суд, дослідивши умови договору № 377-0 від 03.11.2013 року та договору № 65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015 року, доходить до висновку, що кожний із зазначених договорів, на дату їх складання укладені у відповідності до чинного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, і вказане не спростовано відповідачем, позивач свої зобовязання за договором про технічне забезпечення електропостачання споживача №377-0 від 23.04.2013р. виконав належним чином, забезпечивши відповідача комунальними послугами на загальну суму 480,73 грн., що вбачається з актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) (т.1 а.с.41,140,143, т.2 а.с.20) та виставленими рахунками (т.1 а.с.40,139,142, т.2 а.с.19).

Разом з тим, відповідач свої зобовязання за вказаним договором не виконував належним чином, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у вищевказаному розмірі.

Враховуючи вищезазначене та те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 480,73 грн., відповідач, згідно приписів ст.ст. 33-34 ГПК України, суду не надав, суд вважає позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії в цій частині цілком обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Щодо вимог про стягнення пені у сумі 24,24 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, штрафом, за змістом ч.2 ст. 549 ЦК України, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання, тобто зобовязання, що не є грошовим.

Пунктом 8.2 вказаного договору встановлено, що у разі внесення платежів, передбачених п. 4.1 цього договору з порушенням термінів, споживач сплачує власнику мереж пеню в розмірі 0,1% за кожен день прострочення платежу, враховуючи фактичний день оплати. Сума пені зазначається в розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до п.2.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

При цьому, за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України, розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Враховуючи вищевикладене, при перевірці, наведеного позивачем розрахунку пені (т.2 а.с.24-26), судом, за допомогою системи „Ліга-Закон, було здійснено власний розрахунок пені, згідно якого загальний розмір пені, який підлягає стягненню складає 16,61 грн.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - подвійна облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
155.6526.08.2017 - 31.08.2017612.5000 %0.068 %0.64
105.8523.05.2017 - 25.05.2017313.0000 %0.071 %0.23
105.8526.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %0.068 %3.04
105.8507.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %0.068 %2.03
105.8504.08.2017 - 31.08.20172812.5000 %0.068 %2.03
98.6820.06.2017 - 06.07.20171712.5000 %0.068 %1.15
98.6807.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %0.068 %1.89
98.6804.08.2017 - 31.08.20172812.5000 %0.068 %1.89
120.5518.07.2017 - 03.08.20171712.5000 %0.068 %1.40
120.5504.08.2017 - 31.08.20172812.5000 %0.068 %2.31
16.61

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 2,00 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 2,11 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, враховуючи вищезазначене, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат (т.2 а.с.24-26), вважає їх вірними та вимоги в цих частинах такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, як було встановлено судом, позивач також належним чином виконував свої зобовязання по договору про надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення № 65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. виконав належним чином, забезпечивши відповідача комунальними послугами на загальну суму 47802,04 грн., що вбачається з актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) (т.1а.с.43,138,145,т.2а.с.22) та виставленими рахунками (т.1а.с.42,137,144,т.2а.с21).

Разом з тим, відповідач свої зобовязання за вказаним договором не виконував належним чином, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у вищевказаному розмірі.

Враховуючи вищезазначене та те, що належних доказів, які б спростовували наявність заборгованості у розмірі 47802,04 грн., відповідач, згідно приписів ст.ст. 33-34 ГПК України, суду не надав, суд вважає позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії в цій частині цілком обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Щодо вимог про стягнення пені у сумі 845,13 грн., суд зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.4 договору на надання послуг з використання мереж водопостачання та водовідведення № 65-П-ІЛФ-15 від 08.05.2015р. обумовлено, що у разі прострочення оплати абонент оплачує адміністрації пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діє в період, за який нараховується пеня за кожен день прострочення оплати від суми недоплати.

Судом при перевірці розрахунку пені (т.2а.с.26-28) було встановлено часткову неправильність його нарахування, що повязано з неврахуванням позивачем положень ч.5 ст. 254 ЦК України, у звязку із чим судом за допомогою системи „Ліга-Закон здійснено власний розрахунок пені, згідно якого загальний розмір пені, який підлягає стягненню складає 833,79 грн.

Розрахунок суми пені

Розмір договірної пені - облікова ставка НБУ

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
9267.7423.05.2017 - 25.05.2017313.0000 %9.90
9267.7426.05.2017 - 06.07.20174212.5000 %133.30
9267.7407.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %88.87
9267.7404.08.2017 - 31.08.20172812.5000 %88.87
10670.1021.06.2017 - 06.07.20171612.5000 %58.46
10670.1007.07.2017 - 03.08.20172812.5000 %102.31
10670.1004.08.2017 - 31.08.20172812.5000 %102.31
14084.5321.07.2017 - 03.08.20171412.5000 %67.53
14084.5304.08.2017 - 31.08.20172812.5000 %135.05
13779.6722.08.2017 - 31.08.20171012.5000 %47.19
833.79

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 202,68 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 188,46 грн., суд зазначає наступне.

Суд, перевіривши розрахунки інфляційних втрат (т.2 а.с.26-28), вважає його вірним та вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, суд, перевіривши розрахунок 3 % річних (т.2 а.с.26-28), встановив часткову неправильність їх нарахування, що повязано з неврахуванням позивачем положень ч.5 ст. 254 ЦК України, у звязку із чим судом, з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, за допомогою системи „Ліга-Закон, зроблено власний розрахунок 3 % річних, згідно з яким загальна сума 3 % річних, що підлягає стягненню становить 200,02 грн.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
9267.7423.05.2017 - 31.08.20171013 %76.93
10670.1021.06.2017 - 31.08.2017723 %63.14
14084.5321.07.2017 - 31.08.2017423 %48.62
13779.6722.08.2017 - 31.08.2017103 %11.33
200.02

При цьому посилання відповідача на необхідність здійснення позивачем свого обовязку щодо безоплатного надання комунальних послуг, судом, з урахування висновків, викладених у постанові Верховного суду України від 22.03.2017р. у справі № 916/3164/14, які в силу положень ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для застосування, щодо встановлення відсутності можливості безоплатного користування, до уваги не приймаються.

Враховуючи часткове задоволення судом позову Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної установи "Лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України на водному транспорті" (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 37, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ) основну заборгованість у розмірі 48282/сорок вісім тисяч двісті вісімдесят дві/грн. 77 коп.; інфляційні втрати у сумі 190/сто девяносто/ грн. 57 коп.; пеню у розмірі 850/вісімсот пятдесят /грн. 40 коп.; 3 % річних у сумі 202/двісті дві/ грн. 02 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1599/одна тисяча пятсот девяносто девять/ грн. 30 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09 жовтня 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська