КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. Справа№ 910/22703/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Кулініч В.М. (довіреність б/н від 27.02.2017 р.)

від відповідача - не з'явився

від третьої особи - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Конекс ЛТД»

на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 р.

у справі №910/22703/16 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Конекс ЛТД»

до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним правочину та стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Конекс ЛТД» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання недійсним Наказу №1 від 20.05.2016 р. Про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та стягнення з відповідача 340326,46 грн. заборгованості за договором, 7310,00 грн. збитків позивача при невиконанні відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2017 р. в задоволенні позову відмовлено. Припинено провадження в частині визнання недійсним Наказу №1 від 20.05.2016 р. Про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк».

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 102 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників відповідача та третьої особи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою від 15.09.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

01.04.2004 р. між ТОВ «Конекс ЛТД» (клієнт) та ПАТ «Фідобанк» (банк) було укладено договір №52 банківського рахунку, відповідно до п.1.1. якого банк зобов'язується приймати та зараховувати на рахунки, відкриті клієнту, грошові кошти, які йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування та видачу відповідних сум з рахунків та проведення інших операцій за рахунками, відповідно до законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п. 1.2 договору, банк відкриває клієнту поточний рахунок (рахунки) в національній валюті та/або в іноземній валюті на підставі заяви клієнта та наданих ним документів, а Клієнт зобов'язується використовувати відкриті в банку рахунки згідно з вимогами чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, умовами цього договору та здійснювати оплату за виконанням банком операцій за рахунками, відкритих клієнту, згідно з діючими тарифами відповідно до переліку, визначеному в додатках, які є невід'ємною частиною цього договору. При відкритті рахунку клієнт визначає статус (вид) рахунку: поточний (у т.ч. бюджетний, сумісної діяльності, картковий, за спеціальним режимом використання на підставі постанов КМУ та інших державних органів з обов'язковим посиланням на номер постанови, дату та назву відповідного державного органу) та валюту рахунків, про що клієнтом вказується в заяві на відкриття рахунку. Режим функціонування відповідного рахунку визначається чинним законодавством України.

Згідно п.п. 3.4.2, 3.4.3, 3.4.4 договору, банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції відповідно до чинного законодавства України, в тому числі нормативно-правових актів НБУ. Забезпечувати своєчасне зарахування коштів на рахунки клієнта. Кошти в національній валюті за електронними розрахунковими документами з зазначеною датою валютування зараховувати на рахунки клієнта в операційний день, дата якого збігається з датою валютування. Здійснювати приймання та видачу готівки відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ.

Пунктом 9.1 договору, сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та вважається укладеним на невизначений строк.

Відповідно до додаткових угод №1 від 01.04.2004 р. та №2 14.04.2004 р. позивачеві було відкрито рахунки №6726, №6726 та №6726.

10.06.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою № 0610.2 про повернення грошових коштів, що обліковуються на рахунках позивача №6726, №6726 та №6726 в розмірі 340573,04 грн.

Відповідач грошові кошти, що обліковуються на рахунках позивача не повернув. У відповідь на вказану заяву, листом від 04.07.2016 р. №2-3-4-1/1863-ВА-Об повідомив позивача, що на підставі рішення Національного банку України від 20.05.2016 р. №8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016 р. №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Наслідки запровадження тимчасової адміністрації врегульовано Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також підзаконними нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України).

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд (п. 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. №22).

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, невиконання поданої позивачем заяви про повернення грошових коштів є порушенням з боку відповідача встановлених договором зобов'язань.

В той же час, на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.05.2016 р. №8 «Про віднесення ПАТ «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 20.05.2016 р. було прийнято рішення №184 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Пунктом 1,2 вказаного рішення було вирішено розпочати процедуру виведення ПАТ «Фідобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 20.05.2016 р. по 19.06.2016 р.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.06.2016 р. №959 було продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» з 20.06.2016 р. по 19.07.2016 р. (включно).

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 р. №1265 на підставі постанови Правління Нацбанку України від 18.07.2016 р. №142-рш у ПАТ «Фідобанк» розпочато процедуру ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку на період з 20.07.2016 р. по 19.07.2018 р. включно.

За таких обставин, зобов'язання щодо повернення позивачеві грошових коштів, які обліковувались на рахунках позивача, відкритих у відповідача є майновим зобов'язанням, а позивач є кредитором банку.

Статтею 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Згідно ч. 5 ст. 45 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду, кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч.ч. 2, 3 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на уповноважену особу Фонду покладаються такі повноваження, як, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Відкликання Національним банком України, на момент вирішення судом спору, банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації, як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури заявлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

При цьому, задоволення вимог окремого кредитора, в особі позивача, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, суперечить нормам діючого законодавства.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 340326,46 грн. заборгованості за договором та 7310,00 грн. збитків є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем вимог про визнання недійним Наказу №1 від 20.05.2016 р. Про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Перелік спорів, підвідомчих господарським судам, визначено ст. 12 ГПК України.

З підстав, передбачених ч. 1 ст. 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Частиною 2 ст. 76 визначено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Нормами ст.ст. 34, 35, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особі Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора.

Відповідно до змісту зазначених норм Закону Уповноважена, особа, призначена Фондом, на час запровадження тимчасової адміністрації здійснює керівництво Банком.

Оспорюваним Наказом №1 від 20.05.2016 р., уповноважена особа Фонду, призначена Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.05.2016 р. №184 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», приступила до виконання обов'язків уповноваженої особи у ПАТ «Фідобанк», набула повноважень органів управління Банку та довела вказану інформацію до відома всіх працівників Банку. Вказаний наказ фактично є наказом про початок виконання призначеним керівником установи своїх обов'язків, відповідно до норм трудового законодавства.

Разом з тим, трудові спори та документи видані у відповідності до норм трудового законодавства, зокрема накази про прийняття на роботу, звільнення, початок виконання трудових обов'язків та інші, не підвідомчі господарським судам України.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для припинення провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним Наказу №1 від 20.05.2016 р. Про виконання обов'язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк».

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Конекс ЛТД» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2017 р. у справі №910/22703/16 залишити без змін.

Справу №910/22703/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець