РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2017Справа №910/15177/17

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 54 689,17 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Семененко Л.М. - представник за довіреністю № 062/15/1/03-21 від 04.01.17
від відповідача від третьої особиЯцинік Ю.В. - представник за довіреністю № 1-13/2-17 від 03.01.2017 Семененко Л.М. - представник за довіреністю № 062/02/07-9169 від 19.09.2017

У судовому засіданні 04.10.2017 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" до Головного територіального управління юстиції у місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про стягнення 54 689,17 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам укладеного між сторонами договору № 848-1 від 26.01.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, належним чином не виконував свої зобов'язання в частині здійснення своєчасної та повної оплати орендних платежів та компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 54 689,17 грн., з яких: 50 974,60 грн. - заборгованості з орендної плати за період з 01.05.2017 по 31.08.2017; 83,08 грн. - заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в період з 13.02.2017 по 31.08.2017; 589,34 грн. - інфляційних втрат; 310,28 грн. - 3 % річних та 2 911,87 грн. - пеня.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2017 порушено провадження у справі № 910/15177/17 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 04.10.2017.

Даною ухвалою суд в порядку ст. 27 ГПК України залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

У судове засідання, призначене на 04.10.2017, з'явились представники сторін та третьої особи.

Представник позивача подав письмове клопотання про припинення провадження у справі в частині основної заборгованості по орендній платі у розмірі 50 794,60 грн. та заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у розмірі 83,08 грн. у зв'язку з повною сплатою відповідачем зазначених сум. В іншій частині позовних вимог позивач позов підтримав та надав пояснення по суті.

Представник відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого підтвердив факт оплати заборгованості на суму 50877,68 грн. та надав відповідні платіжні доручення № 615 та № 616 від 28.09.2017 та акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.10.2017. Щодо стягнення штрафних санкцій представник відповідача заперечував.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

26 січня 2016 року між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - орендодавцем, Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві - орендарем, а також КП "Київжитлоспецексплуатація" (підприємством) було укладено договір № 848-1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (договір), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлове приміщення) загальною площею 460,20 кв.м., в тому числі підвал - 2,50 кв. м., 1 поверх - 6,00 кв.м, 2 поверх - 2,00 кв.м. та 3 поверх- 449,70 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Гната Юри, буд. 9, літ А.

Факт передачі в орендне користування вказаного майна підтверджується актом приймання-передачі нерухомого майна від 20.11.2012.

За умовами п.п. 3.1., 3.1.1., 3.6. договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує на рахунок КП "Київжитлоспецексплуатація" орендну плату та компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, починаючи з 26.01.2016 року.

Згідно п. 3.7. договору відповідач зобов'язаний сплачувати незалежно від наслідків господарської діяльності орендну плату та компенсацію витрат підприємства своєчасно (щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця).

Відповідно до п. 9.1. договору строк дії договору встановлено з 26.01.2016 року по 24.01.2019 року.

За твердженням позивача спір у даній справі виник у зв'язку з тим, що відповідач всупереч умовам договору належним чином не виконав свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів та компенсації витрат за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, у зв'язку з чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 54 689,17 грн., з яких: 50 974,60 грн. - заборгованості з орендної плати за період з 01.05.2017 по 31.08.2017; 83,08 грн. - заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в період з 13.02.2017 по 31.08.2017; 589,34 грн. - інфляційних втрат; 310,28 грн. - 3 % річних та 2 911,87 грн. - пеня.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З наявних в матеріалах справи доказів (банківська виписка з рахунку позивача та платіжних доручень № 615 та № 616 від 28.09.2017) вбачається, що станом на момент розгляду спору відповідачем було погашено повністю заборгованість по орендній платі у розмірі 50 794,60 грн. та заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у розмірі 83,08 грн.

Згідно п.1-1 ч.1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем станом на момент вирішення спору на суму основної заборгованості 50 877,68 грн. спростовано, суд припиняє провадження у справі в цій частині позовних вимог у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічна норма закріплена й у частині 1 статті 759 ЦК України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Відповідно до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

В силу положень ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 848-1 від 26.01.2016 щодо внесення орендної плати за період з 01.05.2017 по 31.08.2017 та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою в період з 13.02.2017 по 31.08.2017.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Дії відповідача є порушенням грошових зобов'язань, тому є підстави для застосування встановленої законодавством відповідальності.

Відповідно до ч.1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. (ст.549 ЦК України).

Відповідно до п 6.2. договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню у розмірі 0,5 % від розміру несплаченої орендної плати та компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою за кожен день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Згідно ч.6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 2 911,87 грн., що відповідає обґрунтованому розрахунку позивача, викладеному в додатку до позовної заяви, з яким погоджується суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

Після перевірки розрахунку позивача в частині 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що розрахунок позивача є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 310,28 грн. та інфляційних втрат у розмірі 589,34 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У випадках застосування статті 80 ГПК України, суд має вирішити питання про розподіл між сторонами господарських витрат, тобто про покладення таких витрат або на позивача, або на відповідача у справі, що і передбачено у ч. 3 вказаної статті кодексу. В разі, якщо наслідком припинення провадження у справі стали дії самого позивача - як то повторне звернення з тим же позовом до суду чи відмова від поданого позову, інші (п. 1-1, 2, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України) здійснені судові витрати покладаються на позивача, і якщо зазначене є наслідком дій відповідача (погашення боргу після звернення позивача з позовом до суду тощо), то припиняючи провадження у справі, згідно з положеннями ч. 3 ст. 80 ГПК України суд вирішуючи питання про розподіл судового збору між сторонами покладає такі на відповідача.

Відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати в частині задоволених позовних вимог у розмірі 3 811,49 грн. та сплаченої відповідачем заборгованості у розмірі 50 877,68 грн. (сплачено після звернення позивача з позовом до суду) покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в частині стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 50 794,60 грн. та заборгованості з компенсації витрат підприємства за користування земельною ділянкою у розмірі 83,08 грн.

3. Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві (02152, м. Київ, вул. Березняківська, буд. 4-А, ідентифікаційний код 37768863) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 51-А, ідентифікаційний код 03366500) пеню у розмірі 2 911 (дві тисячі дев'ятсот одинадцять) грн. 87 коп., інфляційні втрати у розмірі 589 (п'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 34 коп., 3 % річних у розмірі 310 (триста десять) грн. 28 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.10.2017

Суддя Пукшин Л.Г.