РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017Справа №910/12060/17
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 50380 грн. 00 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Шумило А.О. - представник за довіреністю № 03/01/17 від 03.01.2017;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник за договором про надання правової

допомоги від 29.08.2017

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна" з вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 50380 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2016 позивачем з належного йому поточного рахунку було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 50380,00 грн. за платіжним дорученням №18226 від 01.06.2016 з призначенням платежу: за оренду житлового приміщення згідно з договором №16/145 від 01.05.2016, однак у позивача відсутні будь-які укладені з відповідачем договори оренди житлового приміщення, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/6332/17. З огляду на наведене, позивач на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача помилково перераховані кошти у розмірі 50380,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12060/17; розгляд справи призначено на 11.08.2017.

08.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2017 розгляд справи відкладено до 22.09.2017.

14.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позов, згідно з яким відповідач зазначає, що позиція позивача щодо помилкового перерахування коштів не відповідає дійсності, оскільки між ТОВ «Модуль-Україна»(наймач) та ФОП ОСОБА_1 (наймодавець) укладено договір оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016 №16/145, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, наймодавець передає наймачеві у користування за плату житлове приміщення (квартира), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на строк з 01 травня 2016 до 01 травня 2017 (приміщення орендується для проживання працівників, представників ТОВ «Модуль-України», яких наймач бажає забезпечити житлом). Крім того, відповідач зазначає, що на підтвердження виконання договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016 №16/145 між сторонами складено акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 31.05.2016, №5 від 30.06.2016, №6 від 31.07.2016, №10 від 30.09.2016, №11 від 31.10.2016, №12 від 30.11.2016, №13 від 31.12.2016, тобто дані обставини, на думку відповідача, спростовують твердження позивача про безпідставність набуття грошових коштів відповідачем. Так, кошти перераховані позивачем відповідачу згідно з платіжним дорученням №18226 від 01.06.2016 на суму 50380,00 грн. є орендною платою за червень 2016 року на виконання п. 3.2 договору оренди і не можуть, вважатись помилково перерахованими.

22.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи.

У судове засідання 22.09.2017 з'явились представники позивача та відповідача. Представник позивача підтримав позовні вимоги, представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представник позивача у судовому засіданні 22.09.2017 подав суду клопотання про витребування доказів, згідно з яким позивач просить суд витребувати у відповідача оригінал договору №16/145 від 01.05.2016 та оригінали усіх наявних первинних бухгалтерських документів, що підтверджують здійснення господарських операцій з надання в оренду позивачеві житлового приміщення за договором №16/145 від 01.05.2016.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.09.2017 подав суду пояснення, згідно з якими зазначив, що між сторонами було укладено договір оренди житлового приміщення від 01.05.2016, проте позивачем було передано відповідачу лише копію зазначеного договору з підписом директора та печаткою товариства; оскільки орендна плата сплачувалась позивачем своєчасно, у відповідача не було необхідності витребувати саме оригінал договору оренди, і на даний час оригінал такого договору у відповідача відсутній.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Розглянувши вказане клопотання, з урахуванням поданих представником відповідача у судовому зсіданні 22.09.2017 пояснень, суд зазначає, що за відсутності достовірних доказів у підтвердження того, що доказ, який сторона процесу просить витребувати, знаходяться у відповідної особи, відсутні підстави для задоволення клопотання про витребування доказів, відтак, в задоволенні клопотання в частині витребування оригіналу договору №1645 від 01.05.2016 відмовлено.

Щодо клопотання про витребування доказів у частині оригіналів усіх наявних первинних бухгалтерських документів, що підтверджують здійснення господарських операцій з надання в оренду позивачеві житлового приміщення за договором №16/145 від 01.05.2016, суд зазначає, що позивачем не доведено обставин необхідності витребування зазначених документів з урахуванням предмету та підстав заявлених у позові вимог, та, відповідно меж доказування у даній справі, відтак у задоволенні клопотання про витребування доказів в цій частині судом також відмовлено.

У судовому засіданні 22.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Модуль-Україна» (позивач) перерахувало на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) грошові кошти у розмірі 50380,00 грн. з призначенням платежу: за оренду житлового приміщення згідно з договором №16/145 від 01.05.2016, що підтверджується платіжним дорученням №18226 від 01.06.2016, що долучене до позову.

Судом встановлено, що 03.02.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Модуль-Україна» направило на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів №300 від 03.02.2017, відповідно до якої вимагало повернути грошові кошти у розмірі 516800,00 грн., в тому числі сплачені за платіжним дорученням №18226 від 01.06.2016 на суму 50380,00 грн., з тих підстав, що у позивача відсутні будь-які укладені з відповідачем договори оренди житлового приміщення (копія вимоги та докази направленні відповідачеві долучені до позову).

Судом встановлено, що 01.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Модуль-Україна» (позивач, наймач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, наймодавець) було укладено договір оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016 №16/145, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, наймодавець передає наймачеві у користування за плату житлове приміщення (квартира), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на строк з 01 травня 2016 до 01 травня 2017; приміщення орендується для проживання працівників, представників ТОВ «Модуль-України», яких наймач бажає забезпечити житлом (копія договору долучена до відзиву на позов).

Згідно п.3.1. договору оренди наймач сплачує наймодавцю орендну плату помісячно. Розмір орендної плати за календарний місяць складає суму в гривнях, яка еквівалентна 2000 доларів США.

Відповідно п.3.2 договору оренди, орендна плата сплачується до 5 числа поточного місяця. Перший платіж за цим договором Наймач зобов'язаний здійснити до 20.02.2016 включно. Згідно п.3.5 Сторони домовилися, що при розрахунок буде використовуватися комерційний курс продажу долара США до української гривні, який встановлений ПриватБанк на день здійснення платежу (https://privatbank.ua).

Судом встановлено, що 01.05.2016 сторонами було складено акт передачі майна, що є додатком №1 до договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016, у якому зазначено перелік майна, що передається. Вказаний акт, копія якого долучена до відзиву, підписаний сторонами та скріплений печаткою позивача.

Судом встановлено, що на підтвердження виконання договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016 №16/145 сторонами було складено акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 31.05.2016 за травень (вартість оренди майна 50380,00 грн.), №5 від 30.06.2016 за червень (вартість оренди майна 49620,00 грн.), №6 від 31.07.2016 за липень (вартість оренди майна 49800,00 грн.), №10 від 30.09.2016 за вересень (вартість оренди майна 52400,00 грн.), №11 від 31.10.2016 за жовтень (вартість оренди майна 52200,00 грн.), №12 від 30.11.2016 за листопад (вартість оренди майна 51800,00 грн.), №13 від 31.12.2016 за грудень (вартість оренди майна 54200,00 грн.). Вказані акти підписані сторонами та скріплені печаткою позивача.

Судом встановлено, на виконання умов договору оренди від 01.05.2016 позивачем перераховувались на розрахунковий рахунок відповідача щомісячні платежі з призначенням платежу «за оренду житлового приміщення згідно договору №16/145 від 01.05.2016р.», зокрема платіжними дорученнями: №1115 від 04.05.2016 у розмірі 101000,00 грн., №364 від 01.07.2016 у розмірі 49620,00 грн., №18971 від 01.08.2016 у розмірі 49800,00 грн., №19378 від 01.09.2016 у розмірі 52400,00 грн., №19857 від 30.09.2016р. у розмірі 52200,00 грн., №20271 від 28.10.2016 у розмірі 51800,00 грн., №20918 від 06.12.2016 у розмірі 54200,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача, що долучена до відзиву.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 01.06.2016 позивачем з належного йому поточного рахунку було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 50380,00 грн. за платіжним дорученням №18226 від 01.06.2016 з призначенням платежу: за оренду житлового приміщення згідно з договором №16/145 від 01.05.2016, однак у позивача відсутні будь-які укладені з відповідачем договори оренди житлового приміщення, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/6332/17. З огляду на наведене, позивач на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача помилково перераховані кошти у розмірі 50380,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 01.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Модуль-Україна» (позивач) перерахувало на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) грошові кошти у розмірі 50380,00 грн. з призначенням платежу: за оренду житлового приміщення згідно з договором №16/145 від 01.05.2016, що підтверджується платіжним дорученням №18226 від 01.06.2016, що долучене до позову.

Як встановлено судом, 03.02.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Модуль-Україна» направило на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів №300 від 03.02.2017, відповідно до якої вимагало повернути грошові кошти у розмірі 516800,00 грн., в тому числі сплачені за платіжним дорученням №18226 від 01.06.2016 на суму 50380,00 грн., з тих підстав, що у позивача відсутні будь-які укладені з відповідачем договори оренди житлового приміщення (копія вимоги та докази направленні відповідачеві долучені до позову).

За положеннями ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

- повернення виконаного за недійсним правочином;

- витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

- повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

- відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з зазначеної норми, цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1/ набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2/ відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Так, позивач зазначає, що жодного договору оренди, який вказаний у призначенні платежу в платіжному дорученні №18226 від 01.06.2016, за яким відповідачу перераховано грошові кошти у сумі 50380,00 грн., між сторонами не укладалось.

В той же час, як встановлено судом, 01.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Модуль-Україна» (позивач, наймач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, наймодавець) було укладено договір оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016р. №16/145, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, наймодавець передає наймачеві у користування за плату житлове приміщення (квартира), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на строк з 01 травня 2016 до 01 травня 2017; приміщення орендується для проживання працівників, представників ТОВ «Модуль-України», яких наймач бажає забезпечити житлом (копія договору долучена до відзиву на позов).

Як встановлено судом, 01.05.2016 сторонами було складено акт передачі майна, що є додатком №1 до договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016, у якому зазначено перелік майна, що передається. Вказаний акт, копія якого долучена до відзиву, підписаний сторонами та скріплений печаткою позивача.

Як встановлено судом, на підтвердження виконання договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016 №16/145 сторонами було складено акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №4 від 31.05.2016 за травень (вартість оренди майна 50380,00 грн.), №5 від 30.06.2016 за червень (вартість оренди майна 49620,00 грн.), №6 від 31.07.2016 за липень (вартість оренди майна 49800,00 грн.), №10 від 30.09.2016 за вересень (вартість оренди майна 52400,00 грн.), №11 від 31.10.2016 за жовтень (вартість оренди майна 52200,00 грн.), №12 від 30.11.2016 за листопад (вартість оренди майна 51800,00 грн.), №13 від 31.12.2016 за грудень (вартість оренди майна 54200,00 грн.). Вказані акти підписані сторонами та скріплені печаткою позивача.

Більше того, як встановлено судом, на виконання умов договору оренди від 01.05.2016 позивачем перераховувались на розрахунковий рахунок відповідача щомісячні платежі з призначенням платежу «за оренду житлового приміщення згідно договору №16/145 від 01.05.2016р.», зокрема платіжними дорученнями: №1115 від 04.05.2016 у розмірі 101000,00 грн., №364 від 01.07.2016 у розмірі 49620,00 грн., №18971 від 01.08.2016 у розмірі 49800,00 грн., №19378 від 01.09.2016 у розмірі 52400,00 грн., №19857 від 30.09.2016р. у розмірі 52200,00 грн., №20271 від 28.10.2016 у розмірі 51800,00 грн., №20918 від 06.12.2016 у розмірі 54200,00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку відповідача, що долучена до відзиву.

Як вбачається з наведеного, платником у призначенні платежу не вказувався конкретний акт здачі-приймання робіт, на підставі якого здійснюється оплата, однак судом враховано, що суми щомісячних платежів позивача відповідають тим сумам, що вказані в актах здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з травня 2016 року по грудень 2016 року. Зокрема, сума (50380 грн), яка вказана у платіжному дорученні № 18226 від 01.06.16 (щодо повернення сплаченої суми за яким пред'явлено позов), відповідає сумі, яка вказана в акті №4 здачі прийняття робіт (надання послуг) від 31.05.2016 за оренду майна за травень місяць.

Наведені вище докази в сукупності дають підстави для висновку, що сторонами було укладено договір оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016 №16/145 від 01.05.2016, тобто досягнуто згоди з істотних умов, та такий договір сторонами виконувався, що підтверджується фактом щомісячної сплати коштів з вказівкою у призначенні платежу на договір, реквізити якого відповідають тому, що наявний у справі - договір оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016 №16/145.

При цьому, факт укладання вказаного договору позивачем не оспорювався, оскільки у клопотанні про витребування доказів позивач зазначав про необхідність витребування оригіналу договору №16/145 від 01.05.2016, тобто ставив під сумнів факт наявності у відповідача оригіналу договору.

В той же час, відповідно до поданих представником відповідача у судовому засіданні 22.09.2017 пояснень, останній зазначив, що між сторонами було укладено договір оренди житлового приміщення від 01.05.2016, проте позивачем було передано відповідачу лише копію зазначеного договору з підписом директора та печаткою товариства; оскільки орендна плата сплачувалась позивачем своєчасно, у відповідача не було необхідності витребувати саме оригінал договору оренди, і на даний час оригінал такого договору у відповідача відсутній.

Відповідно до п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, оскільки з встановлених судом обставин в сукупності вбачається, що між сторонами було укладено договір №16/145 від 01.05.2016 та сторони виконували умови договору оренди (найму) житлового приміщення від 01.05.2016 №16/145 від 01.05.2016, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), що підписані сторонами та скріплені печаткою позивача, а також фактом сплати позивачем вартості оренди приміщення за період з травня 2016 року по грудень 2016 року із вказівкою у призначеннях платежу саме реквізитів договору №16/145 від 01.05.2016, суд доходить висновку, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім на виконання укладеного договору №16/145 від 01.05.2016, тобто набуто відповідачем за наявності правової підстави, а тому вони не можуть бути повернуті відповідно до положень ст. 1212 Цивільного кодексу України як безпідставно набуте майно.

При цьому, посилання позивача на обставини, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/6332/17 щодо факту відсутності між сторонами будь-яких господарських правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 85 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Так, рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/6332/17 станом на дату розгляду спору судом є таким, що не набрало законної сили, оскільки оскаржене Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Київського апеляційного господарського суду (копія апеляційної скарги та ухвали Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 про призначення справи до розгляду на 05.10.2017 подана відповідачем), відтак, суд не вправі вважати встановленими у цьому рішенні обставини та приймати їх до уваги на підставі ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, обставини щодо здійснення позивачем платежу на рахунок відповідача за платіжним дорученням № 21402 від 04.01.2017 на суму 55400,00 грн. з призначенням платежу: за оренду житлового приміщення згідно з договором № 16/145 від 01.05.2016, судом не досліджується в межах даної справи, оскільки дані обставини є предметом розгляду у справі №910/6332/17.

За таких обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Модуль-Україна" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 50380 грн. 00 коп. не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 03.10.2017

Суддя І.М. Отрош