ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р.Справа № 922/2618/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Струм" м. Харків
до ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2 за довіреністю № 156 від 15.08.2017

відповідача - ОСОБА_3 за довіреністю № 577 від 19.04.2017

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Струм" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" заборгованості за договором №ХС 1213/212-69 від 16.05.2012 в розмірі 11103,12 грн.

Розгляд справи було відкладено на 03 жовтня 2017 року.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 29947 від 15.09.2017) в якому вказує на сплив строку позовної давності у зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні вимог позивача та який було досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

Також відповідачем до суду були подані заяви (вх. № 29946 від 15.09.2017 та вх. №32194 від 02.10.17) про долучення до матеріалів справи доказів, поданих до суду, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Також представник позивача надав до суду додаткові пояснення по справі (вх. №31987 від 29.09.2017), які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує та просить суд застосувати строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Приватним акціонерним товариством СТРУМ (Підрядник) та Державним підприємством Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь (Замовник) було укладено Договір №ХС 1213/212-69 від 16 травня 2012 року на створення (передачу) науково-технічної продукції (надалі Договір), відповідно до предмету якого Замовник доручає та зобовязується оплатити, а Підрядник приймає на себе виконання та передачу науково-технічної продукції (Робота): ПАО Алчевский металлургический комбинат. Установка вдувания пылеугольного топлива (ПУТ) в доменной печи №3, 4. Распределительная станция ДП №4. Электротехническая часть. Рабочая документация. Корректировка».

Відповідно до п.2.1 Договору, вартість робіт, що виконуються за цим договором, відповідно до протоколу угоди про договірну ціну складає 15 861,60 грн (пятнадцять тисяч вісімсот шістдесят одна гривня 60 копійок).

Згідно із п.2.2 Договору, оплата робіт за чинним Договором здійснюється Відповідачем шляхом перерахування грошових коштів, вказаних в п.2.1 чинного Договору, на розрахунковий рахунок Підрядника в наступному порядку:

«2.2.1. 30% від суми Договору, вказаної в п.2.1, в порядку передоплати (авансу), що складає 4 758,48 грн., в тому числі НДС 20% - 739,08 грн. після підписання договору;

2.2.2. Остаточна оплата виконаних робіт здійснюється протягом 5 банківських днів з дня отримання оплати від ПАТ «АМК» за відповідним актом виконаних робіт Замовника, що містить виконаний Підрядником обсяг робіт на підставі оформленого сторонами акту здачі-прийомки робіт».

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до виконання сторонами зобовязань за договором (пункт 9.1. Договору).

Як вказує позивач, на виконання умов Договору, відповідач перерахував позивачеві попередню оплату (аванс) в розмірі 4758,48 грн., що не заперечується відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується Актом №1 від 27.06.2012 року приймання-передачі робіт. Відповідач прийняв виконані роботи загальною вартістю 15 861,60 грн.

Відповідач, в свою чергу, не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, остаточну оплату за виконані роботи в розмірі 11103,12 грн. у визначені строки, порядку та розмірі не здійснив.

Доказів на підтвердження оплати відповідної суми заборгованості за Актом №1 від 27.06.2012 року приймання-передачі робіт відповідач до суду не надав.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний уплатити підряднику обумовлену ціну після остаточної здачі роботи при умові, що робота виконана належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як зазначено у Договорі, остаточна оплата виконаних робіт здійснюється протягом 5 банківських днів з дня отримання оплати від ПАТ Алчевський металургійний комбінат за відповідним актом виконаних робіт Замовника, що містить виконаний Підрядником обсяг робіт на підставі оформленого сторонами акту приймання-передачі робіт (підпункт 2.2.2.).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За вимогами ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договорами.

Відповідно до положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором.

Всупереч приписам чинного законодавства України та положень договору відповідач порушив умови договору, а саме не розрахувався за виконані роботи в повному обсязі, в звязку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 11103,12 грн.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Пунктом 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями частин 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Як вже вище встановлено судом, відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, остаточну оплату за виконані роботи у визначені строки, порядку та розмірі не здійснив, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 11103,12 грн., яка на теперішній час залишається непогашеною. Отже, у даному випадку право позивача є порушеним, позовні вимоги є обґрунтованими та позивач звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, остаточна оплата виконаних робіт здійснюється протягом 5 банківських днів з дня отримання оплати від ПАТ Алчевський металургійний комбінат за відповідним актом виконаних робіт Замовника, що містить виконаний Підрядником обсяг робіт на підставі оформленого сторонами акту приймання-передачі робіт (підпункт 2.2.2. Договору).

З наданої відповідачем виписки з особового рахунку вбачається, що 11.05.2012 ПАТ Алчевський металургійний комбінат перерахував Державному підприємству "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" грошові кошти за фактично виконану роботу, а саме: проектн документ. псогл.дог. №212-69Г-027/1/544 от 27.03.2012.

Отже, враховуючи зазначені норми чинного законодавства України, а також узгоджені між сторонами умови оплати, відповідач повинен був провести остаточну оплату за виконані роботи до 16 травня 2012 року включно, у звязку з чим перебіг позовної давності розпочався 17 травня 2012 року та відповідно сплив 17 травня 2015 року.

Оскільки позивач подав до Господарського суду Харківської області позовну заяву 04 серпня 2017 року, заявлені вимоги про стягнення заборгованості за виконанні роботи на підставі Акту №1 від 27.06.2012 року на суму 11103,12 грн. по Договору №ХС 1213/212-69 від 16.05.2012 року на створення (передачу) науково-технічної продукції виходять за межі встановленої статтею 257 Цивільного кодексу України позовної давності.

Твердження позивача про те, що строк позовної давності не пропущений, оскільки він не знав про стан розрахунків між відповідачем та замовником - ПАТ "АМК" є юридично неспроможними. Згідно ст. 13 Конституції України власність зобов'язує. Тобто, позивач, як власник майна у вигляді майнових прав вимоги грошових коштів за договором, зобов'язаний дбати про своє майно та опікуватись усіма юридично значущими питаннями, що з нього випливають. Тим більше, що у даному разі він самостійно і добровільно погодився на таку форму реалізації свого права, котра була узгоджена ним в п. 2.2.2. договору. Обставини справи свідчать, що він, позивач, знехтував цим своїм обов'язком. Так з матеріалів справи та з пояснень учасників судового процесу вбачається, що позивач не звертався ні до позивача, ні до третьої особи із запитами про надання інформації про стан розрахунків між ними, та про надання відповідних первинних документів. Такими діями позивач порушуючи конституційні приписи покладені на нього, як на власника майна сам позбавив себе відповідного права вимоги.

Крім того, суд зазначає, що позивач не просить поновити пропущений строк, не навів об'єктивних поважних причин пропуску строку позовної давності, не надав доказів їх наявності.

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, проте позивачем пропущено строк позовної давності у відповідності до ст. 258 Цивільного кодексу України щодо звернення до суду з відповідним позовом, а також враховуючи те, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості в сумі 11103,12 грн., суд вважає, що позовні вимоги позивача є такими, що заявлені поза межами строку позовної давності, тому відмовляє в їх задоволені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при відмові в позові судовий збір залишається за позивачем.

На підставі викладеного, на підставі статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 34, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 09.10.2017 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1