ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р.Справа № 916/972/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від позивача Онищенко Л.В. за довіреністю від 06.01.2017 року № 40;

від відповідача Теплицький М.І. за довіреністю від 16.01.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 року

у справі № 916/972/17

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв

до відповідача Приватного підприємства Артек-Союз, м. Одеса

про стягнення 146 434 грн. 76 коп.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства Артек-Союз, м. Одеса, в якій просив суд стягнути з Приватного підприємства Артек-Союз, м. Одеса на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв заборгованість по відшкодуванню вартості послуг електропостачання за договором від 29.03.2012 року № 89 в розмірі 138 531 грн. 81 коп., штрафні санкції у сумі 7 905 грн. 95 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

У травні 2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з Приватного підприємства Артек-Союз, м. Одеса на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв заборгованість по відшкодуванню вартості послуг електропостачання за договором від 29.03.2012 року № 89 в розмірі 138 531 грн. 81 коп., штрафні санкції у сумі 17 011 грн. 88 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

12.06.2017 року Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв звернувся до Господарського суду Одеської області із заявою про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з Приватного підприємства Артек-Союз, м. Одеса на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв заборгованість по відшкодуванню вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування за договором від 01.04.2016 року № 191 в розмірі 111 527 грн. 43 коп., штрафні санкції у сумі 19 024 грн. 04 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 року у справі №916/972/17 (суддя Никифорчук М.І.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв з рішенням суду не погодився, тому звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 року у справі № 916/972/17 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а саме стягнути з Приватного підприємства Артек-Союз, м. Одеса на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв заборгованість по відшкодуванню вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування за договором від 01.04.2016 року № 191 в розмірі 111 527 грн. 43 коп., штрафні санкції у сумі 19 024 грн. 04 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права і неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

У зв`язку з відпусткою судді-учасника колегії Лисенко В.А., було здійснено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого для розгляду апеляційної скарги було сформовано судову колегію у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

В судовому засіданні, яке відкладалось, представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово, представник відповідача усно надав заперечення на апеляційну скаргу.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/972/17 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а висновок місцевого господарського суду, викладений в рішенні Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 року у справі №916/972/17 є вірним за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв (Балансоутримувач) і Приватним підприємством Артек-Союз, м. Одеса (Субабонент) було укладено договір про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування від 01.04.2016 року № 191, за умовами якого Балансоутримувач зобов`язався одержувати теплову енергію від Обласного Комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго», Комунального підприємства «Тепло», Товариства з обмеженою відповідальністю «НИКТЕПЛО», для опалення військового об`єкта військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , а Субабонент зобов`язався частково отримувати теплову енергію для опалення окремих приміщень, які він займає для здійснення господарської діяльності (надання послуг з харчування) на підставі договору від 25.03.2016 року №286/2/16/8.

Відповідно до пункту 1.2 Договору Субабонент зобов`язався відшкодовувати витрати по опаленню за встановленими тарифами та у строки, передбачені цим договором.

У пункті 2.3.3 Договору встановлено, що Субабонент зобов`язався після отримання від Балансоутримувача рахунку-фактури, протягом 10 банківських днів здійснювати оплату за спожиту теплову енергію на реєстраційні або спеціальні реєстраційні рахунки Балансоутримувача.

За умовами пункту 3.1.1 Договору Балансоутримувач має право отримувати від Субабонента своєчасного та в повному обсязі відшкодування витрат на опалення приміщень, обумовлених цим Договором.

Також, сторони погодили, що Субабонент має право на отримання своєчасної та належної якості послуги, згідно із законодавством та умовами Договору, вимагати зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення від кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання (пункти 3.2.1, 3.2.5).

Згідно з пунктом 6.6 договору Балансоутримувач надає теплову енергію Субабоненту за тарифами, за якими одержує від теплопостачальних організацій Обласного комунального підприємства Миколаївоблтеплоенерго, Комунального підприємства Тепло, Товариства з обмеженою відповідальністю НИКТЕПЛО.

На підставі отриманих від теплопостачальних організацій актів виконаних робіт та рахунків-фактур оформлюються рахунок-фактура та акт звіряння розрахунків. Щомісячно, але не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним на підставі фактичних обсягів спожитої теплової енергії, за тарифами встановленими уповноваженим органом чи відповідними підприємствами та згідно з показниками (засобів обліку та розрахунку) Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв оформлює рахунки-фактури (які є підставою для проведення оплати за даним Договором), які не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітнім, направляються Приватному підприємству Артек-Союз, м. Одеса (пункти 6.3, 6.4, 6.5 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 24.01.2017 р., Договір № 191 від 01.04.2016 року було пролонговано до 31.03.2017 року на підставі укладеної між Міністерством оборони України та Приватним підприємством Артек-Союз додаткової угоди № 15 від 30.12.2016р.

Крім того, в матеріалах справи наявні рахунки на оплату послуг за Договором від 01.04.2016 року № 191: №1 від 30.11.2016 року, № 2 від 30.11.2016 року, №3 від 28.12.2016 року, № 4 від03.02.2017 року, №5 від 03.03.2017 року, № 6 від 30.03.2017 року на загальну суму 161 551 грн. 50 коп., які були направлені відповідачу відповідними супровідними листами № 3726 від 05.12.2016 року, № 3870 від 12.12.2016 року, № 6 від 03.01.2017 року, №347 від 07.02.2017року, № 691 від 03.03.2017 року.

Також, на виконання умов Договору позивачем були укладені договір про закупівлю теплової енергії за державні кошти з Обласним комунальним підприємством "Миколаївоблтеплоенерго" № 3248,31 від 20.01.2016 року з додатком та додатковими угодами № 1 від 18.03.2016 року, № 2 від 31.03.2016 року та № 3 від 07.11.2016 року, а також договір № 3248,31 від 12.01.2017 року з додатками № 1 та № 2 та додатковими угодами № 1 від 18.01.2017 року, № 2 від 26.01.2017 року та №3 від 16.02.2017 року; договір про закупівлю тепла за державні кошти з Товариством з обмеженою відповідальністю "НИКТЕПЛО" № 184 від 16.03.2016 року з додатковими угодами № 1 від 07.11.2016 року та №2 від 21.12.2016 року, а також договір № 1865 від 12.01.2017 року з додатковими угодами № 1 від 18.01.2017 року, № 2 від 26.01.2017 року та № 3 від 16.02.2017 року; договір про закупівлю теплової енергії з бюджетними організаціями з Комунальним підприємством Первомайської міської ради "Тепло" № 43/2 від 20.01.2016 року з додатками № 1 та № 2, а також додатковими угодами № 1 від 28.02.2016 року, № 2 від 22.03.2016 року, № 3 від 31.03.2016 року, № 4 від 31.10.2016 року та № 5 від 07.11.2016 року, а також договір № 43/2 від 12.01.2017 року з додатком та додатковими угодами № 1 від 09.02.2017 року та № 2 від 16.02.2017 року.

В якості доказу виконання умов договору, а саме: проведення нарахувань за спожиті послуги з теплопостачання на підставі актів виконаних робіт наданих теплопостачальними організаціями, позивачем надані акти виконаних робіт за період жовтень 2016 - лютий 2017 року, отримані від Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго», Комунального підприємства «Тепло», Товариства з обмеженою відповідальністю «НИКТЕПЛО».

08.02.2017 року Приватне підприємство Артек-Союз, м. Одеса направило Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв лист № 39, в якому повідомило, що представниками КЕВ м. Миколаїв порушено вимоги пункту 32.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, а саме: не попереджено про початок опалювального сезону, станом на 08.02.2017 року середня температура в приміщеннях їдальні В/Ч А2183 складає 10 градусів, а в їдальні А2488 12 градусів, що є порушенням умов Договору, а також просило вжити заходів щодо належного виконання умов договору.

Листом від 15.02.2017 року Приватне підприємство Артек-Союз, м.Одеса просило Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв зменшити суми оплати рахунку від 28.12.2016 року №3 у зв`язку з порушенням вимог відносно дотримання температурного режиму.

Листом від 23.02.2017 року № 526 (наявним в матеріалах справи) Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв повідомив Приватне підприємство Артек-Союз, м. Одеса про те, що згідно пункту 32.3 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення не встановлений обов`язок повідомлення споживача про початок опалювального сезону; що теплопостачання у їдальнях В/Ч НОМЕР_3 та НОМЕР_2 надається міськими теплопостачальними підприємствами, які в свою чергу не повідомляють КЕВ м. Миколаїв про початок та закінчення опалювального сезону, а рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймаються виконавчими органами місцевих рад. Також в листі зазначено щодо температури повітря в їдальнях, що послуги повинні відповідати температурі повітря за умови утеплення споживачем приміщення.

У відповідь на лист від 23.02.2017 року № 526 Приватне підприємство Артек-Союз, м. Одеса 27.02.2017 року (лист № 47) повторно просило Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв вжити заходів щодо виконання умов Договору про відшкодування витрат з теплопостачання та зменшити оплату за теплопостачання у січні місяці.

Крім того, на підтвердження невиконання умов Договору 01.04.2016 року № 191 стосовно якості наданих послуг з теплопостачання в матеріалах справи наявні акти перевірки опалення солдатських їдалень, а також картки реєстрації температури в їдальнях, з яких вбачається, що в солдатській їдальні В/Ч А2183 середня температура повітря в приміщення складала: в листопаді 2016 року + 13 градусів, в грудні 2016 року + 12 градусів, в січні 2017 року + 10 градусів, в лютому 2017 року + 10 градусів; в солдатській їдальні В/Ч НОМЕР_3 середня температура повітря в приміщенні складала: в грудні 2016 року + 14,2 градусів, в січні 2017 року + 11,4 градусів, в лютому 2017 року + 12,5 градусів, в березні 2017 року + 15 градусів.

Після початку розгляду справи, 06.06.2017 року Приватне підприємство Артек-Союз, м. Одеса погасило заборгованість перед Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв за жовтень 2016 року в розмірі 3 477 грн. 19 коп. та за листопад 2016 року в розмірі 21 620 грн. 58 коп., а також сплатило штрафні санкції за невиконання зобов`язань за Договором від 01.04.2016 року № 191.

Таким чином, підставою звернення з позовною заявою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв стало невиконання умов договору стосовно оплати послуг з теплопостачання Приватним підприємством "Артек-Союз", м. Одеса, в результаті якого утворилась заборгованість в розмірі 138 531 грн. 81 коп.

Положеннями статті 173 Господарського кодексу встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно статей 525, 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті 610, 612 Цивільного кодексу України).

Як встановлено в статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Крім того, згідно зі статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, споживач теплоенергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію згідно з пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198.

Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із цими нормами чинного законодавства, 01.04.2016 року між сторонами Квартирно-експлуатаційним відділом міста Миколаїв та Приватним підприємством "Артек-Союз", м. Одеса склалися правовідносини, пов`язані з відшкодуванням вартості опалення частини приміщень військових об`єктів - їдалень, про що був укладений договір № 191.

Зазначений договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов`язань відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статей 11, 202, 509, 530 Цивільного кодексу України), і згідно статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання його сторонами.

Надавши оцінку всім наявним у справі доказам, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Таким чином, із приписів даної правової норми випливає, що обставини. на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, інші обставини, що мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються господарським судом на підставі фактичних даних, якими є докази.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (стаття 33 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті доказі, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

При цьому, слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Так, за твердженням позивача, на виконання умов договору позивачем в жовтні, листопаді, грудні 2016 року та січні, лютому 2017 року на об`єкти споживача, а саме: їдальні військових частин НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 було надано послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 138 531 грн. 81 коп., з яких в жовтні 2016 року на суму 3 477 грн. 19 коп., в листопаді 2016 року на суму 21 620 грн. 58 коп., в грудні 2016 року на суму 29 471 грн. 13 коп., в січні 2017 року 46 764 грн. 20 коп. та в лютому 2017 року на суму 37 198 грн. 71 коп., які відповідачем не сплачено, внаслідок чого утворилась заборгованість на цю суму.

На підтвердження згаданих обставин позивачем надано до матеріалів справи рахунки на оплату послуг за договором від 01.04.2016 року № 191 від 30.11.2016 року №1 за жовтень 2016 року, від 30.11.2016 року № 2 за листопад 2016 року, від 28.12.2016 року № 3 за грудень 2016 року, від 03.02.2017 року №4 за січень 2017 року, від 03.03.2017 року № 5 за лютий 2017 року на загальну суму 138 531 грн. 81 коп., а також від 30.03.2017 року № 6 за березень 2017 року (проте, вимоги про стягнення оплати за березень 2017 року позивачем на заявлялись).

В якості доказу на підтвердження надсилання на адресу відповідача згаданих рахунків позивачем надано копії супровідних листів від 05.12.2016 року № 3726, від 12.12.2016 року № 3870, від 03.01.2017 року № 6, від 07.02.2017 року № 347, від 03.03.2017 року № 691.

Проте, апеляційний господарський суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт наявності у відповідача боргу саме у визначеній позивачем сумі, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, на підставі отриманих від теплопостачальних організацій актів виконаних робіт та рахунків-фактур оформлюються рахунок-фактура та акт звіряння розрахунків. Щомісячно, але не пізніше 5 числа місяця наступного за звітним на підставі фактичних обсягів спожитої теплової енергії, за тарифами встановленими уповноваженим органом чи відповідними підприємствами та згідно з показниками (засобів обліку та розрахунку) Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв оформлює рахунки-фактури (які є підставою для проведення оплати за даним договором), які не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітнім, направляються Приватному підприємству Артек-Союз, м. Одеса (пункти 6.3, 6.4, 6.5 Договору). А Субабонент, в свою чергу, зобов`язався після отримання від Балансоутримувача рахунку-фактури, протягом 10 банківських днів здійснювати оплату за спожиту теплову енергію на реєстраційні або спеціальні реєстраційні рахунки Балансоутримувача (пункт 2.3.3 договору).

Отже, рахунки на оплату відшкодування вартості теплопостачання повинні виставлятися позивачем на підставі розрахунку, здійсненого з фактичних обсягів спожитої відповідачем теплової енергії, обсяг якої повинен встановлюватися згідно показників засобів обліку або розрахунків. Однак з матеріалів справи та пояснень сторін, наданих в судовому засіданні, вбачається, що саме на об`єктах відповідача вищевказані засоби обліку теплової енергії (лічильники) відсутні, і фактичний обсяг спожитої теплової енергії був встановлений шляхом розрахунку, обґрунтованість якого, визначена тільки в рахунках, позивачем не доведена ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції (зокрема, фактичний обсяг спожитої теплової енергії саме відповідачем, а не військовою частиною в цілому, час роботи та інші умови застосування складових формули при визначенні фактичної суми відшкодування отриманих послуг, яка повинна була бути пред`явлена відповідачу).

Крім того, договором передбачено право Балансоутримувача припинити опалення приміщень Субабонента у випадку не підписання актів звірки взаємних розрахунків у встановлені терміни (пункт 3.1.2), що підтверджує обов`язковість наявності таких актів.

Таким чином, належними доказами надання відповідачу послуг та їх вартості, в даному випадку, є рахунок-фактура, складений на підставі розрахунку фактичних обсягів спожитої теплової енергії, акт приймання-передачі за використану теплову енергію у відповідних місяцях, а також акт звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженими представниками сторін.

Отже, з врахуванням тих обставин, що позивачем супровідними листами надіслано на адресу відповідача окрім рахунків, ще й акти приймання-передачі за використану теплову енергію у відповідних місяцях, які відсутні в матеріалах справи, а також відсутність в матеріалах справи актів звіряння взаємних розрахунків, обов`язковість складання яких передбачена пунктом 6.3 договору від 01.04.2016 року № 191 та доказів на підтвердження фактичних обсягів спожитої теплової енергії (згідно з розрахунками), з урахуванням яких були зроблені розрахунки заборгованості, апеляційна інстанція дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, законності підстав для стягнення з відповідача вказаної позивачем суми заборгованості за договором (з урахуванням заяви про збільшення та зменшення позовних вимог) та нарахованих на цю суму штрафних санкцій.

Крім того, колегія суддів зауважує на тому, що твердження позивача відносно отримання вищезазначених супровідних листів, якими на адресу відповідача направлялись рахунки та акти приймання-передачі за використану теплову енергію у відповідних місяцях, яке підтверджується наявністю на них відмітки про отримання, до уваги апеляційною інстанцією не приймаються, оскільки, з даних відміток не вбачається яка саме особа (відповідно до штатного розпису) отримала дані супровідні листи, та чи має вона необхідний для цього обсяг повноважень, тоді як договірна умова про обов`язок відповідача оплатити такі рахунки виникає саме після їх отримання, а не направлення. Договір в цій частині сторонами був укладений в добровільному порядку, без зауважень та заперечень.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтував вище вказані вимоги розрахунком станом на 01.03.2017 року без врахування обставин справи в частині неналежного додержання температурного режиму у приміщеннях Військових частин, якими користується відповідач.

Зокрема, в матеріалах справи наявні акти перевірки опалення солдатських їдалень, а також картки реєстрації температури в їдальнях, з яких вбачається, що в солдатській їдальні В/Ч А2183 середня температура повітря в приміщення складала: в листопаді 2016 року + 13 градусів, в грудні 2016 року + 12 градусів, в січні 2017 року + 10 градусів, в лютому 2017 року + 10 градусів; в солдатській їдальні В/Ч НОМЕР_3 середня температура повітря в приміщенні складала: в грудні 2016 року + 14,2 градусів, в січні 2017 року + 11,4 градусів, в лютому 2017 року + 12,5 градусів, в березні 2017 року + 15 градусів.

Відповідно до пункту 2 ІІ-го розділу Інструкції з організації продовольчого забезпечення Збройних Сил України та годування штатних тварин військових частин Збройних Сил України шляхом залучення суб`єктів господарювання затвердженої наказом у міністерства оборони України від 09.02.2016 року № 62 представник замовника визначає місце (місця), час та обсяги отримання послуг відповідно до розпорядку дня та специфіки завдань, у тому числі військових частин (окремих підрозділів), прикріплених на забезпечення. Ці місця повинні відповідати вимогам чинного санітарного законодавства України та вимогам протипожежної безпеки.

Відповідно до Санітарних правил для підприємств громадського харчування, включаючи кондитерські цехи і підприємства від 19.03.1991 року на підприємствах громадського харчування існують допустимі параметри мікроклімату для холодного періоду року, а саме: для обідньої зали + 17-23 градусів.

Статтею 24 Закону України "Про теплопостачання" встановлено право споживача теплової енергії на отримання обсягів теплової енергії згідно з параметрами відповідно до договорів та стандартів, а також на отримання перерахунку за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

Так, 08.02.2017 року Приватне підприємство Артек-Союз, м. Одеса направило Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаїв лист № 39, в якому повідомило, що представниками КЕВ м. Миколаїв порушено вимоги пункту 32.3 Правил надання послуг з централізованого опалення, не попереджено про початок опалювального сезону, а також, що станом на 08.02.2017 року середня температура в приміщеннях їдальні В/Ч А2183 складає + 10 градусів, а в їдальні А2488 + 12 градусів, що є порушенням умов Договору, а також просило вжити заходів щодо виконання умов договору. Листом від 15.02.2017 року Приватне підприємство Артек-Союз, м. Одеса просило Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв зменшити суми оплати рахунку від 28.12.2016 року № 3 у зв`язку з порушенням вимог відносно дотримання температурного режиму.

Таким чином, позивачем було зроблено розрахунок суми заборгованості без урахування вимоги відповідача про перерахунок суми заборгованості, належної до сплати у зв`язку з порушенням вимог відносно дотримання температурного режиму у в солдатських їдальнях В/Ч НОМЕР_2 та В/Ч НОМЕР_3 , починаючи з 08.02.2017 року, а саме: з дня повідомлення Приватним підприємством "Артек-Союз" Квартирно-експлуатаційний відділ м. Миколаїв про неналежне виконання зобов`язання за договором відносно якості послуг, які надаються відповідно до пунктів 2.3.11, 3.2.1, 3.2.5 Договору від 01.04.2016 року № 191.

Окрім вищезазначеного, апеляційний господарський суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондуються із способами цивільного захисту, зазначеними у статті 16 Цивільного кодексу України, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, в залежності від встановлених обставин, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для судового захисту.

У резолютивній частині позовної заяви Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв позивач просить суд стягнути заборгованість по відшкодуванню вартості послуг електропостачання за договором № 89 від 29.03.2012 року, проте з описової та мотивувальної частин позовної заяви, а також матеріалів справи, зокрема з заяви про зменшення позовних вимог вбачається, що фактично позивач просить суд стягнути заборгованість за договором про відшкодування вартості теплопостачання, спожитого в процесі надання послуг з харчування від 01.04.2016 року № 191. Матеріали справи не містять зміни позивачем підстави заявленого позову відповідно до норм ст.22 Господарського процесуального кодексу України до моменту початку розгляду справи по суті. Тому це є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 2 статті 104 Господарського процесуального кодексу України порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з`ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З огляду на викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, але за мотивами, викладеними в постанові Одеського апеляційного господарського суду, виходячи з норм процесуального права України щодо повторного розгляду справи судом апеляційної інстанції, оскільки матеріалами справи у сукупності, згідно норм статті 43 Господарського процесуального кодексу України, не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, законності підстав для стягнення з відповідача визначеної позивачем суми заборгованості за договором (з урахуванням заяви про збільшення та зменшення позовних вимог) та нарахованих на цю суму штрафних санкцій.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення. Зокрема, судовою колегією розглянуті доводи позивача щодо недотримання відповідачем умов договору в частині повідомлення з приводу неякісного надання послуг в той же день (або наступний робочий) з викликом представника позивача, які не можуть біти підставою для скасування вірного висновку суду, викладеного в резолютивній частині рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України висновок, викладений в рішенні Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 року у справі №916/972/17 відповідає нормам матеріального та процесуального права України за мотивами, викладеними в постанові апеляційної інстанції, а доводи апеляційної скарги не спростовують його.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв на рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 року у справі № 916/972/17 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 03.07.2017 року у справі № 916/972/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
С.І. Колоколов