КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа№ 910/6325/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Руденко М.А.

при секретарі судового засідання: Степанці О.В.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились;

від відповідача - не з`явились;

від третьої особи - не з`явились;

від ВДВС - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги

Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2016

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/6325/13

у справі №910/6325/13 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс"

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне підприємство з іноземними інвестиціями "Відродження"

про звернення стягнення на предмет іпотек

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2013 у справі №910/6325/13 за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс" про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2007-151 від 06.04.2007 у розмірі 28 326 087,09 грн задоволено повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №2007-151/14 від 25.03.2008, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., зареєстрованим в реєстрі за №1396, - нерухоме майно, а саме: нежилий будинок, загальною площею 483,4 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. аретма, 55 (літера В), що належить на праві власності ТОВ "Інтреблок плюс" для задоволення вимог ПАТ "Родовід Банк" в розмірі 28 326 087,09 грн. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною в розмірі 8 282 400,00 грн.

28.10.2013 Господарським судом міста Києва видано наказ №910/6325/13 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 07.10.2013.

10.11.2016 Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 13.10.2016, в якій просив суд визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МУЮ Медведєва О. В. при винесені повідомлення № 589/16 від 13.10.2016 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання № 589/16 від 13.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/6325/13. Визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МУЮ Медведєва О.В. при винесенні повідомлення №589/16 від 13.10.2016 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття такого до виконання. Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання №589/16 від 13.10.2016, щодо виконання судового наказу Господарського суду міста Києва у справі № 910/6325/13 визнано недійсним.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.02.2017 у справі №910/6325/13 ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 у справі №910/6325/13 скасовано частково, прийнято нову ухвалу: "1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити частково. 2. Визнати недійсним повідомлення №589/16 від 13.10.2016 про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. 3. В іншій частині скарги відмовити.".

Постановою Вищого господарського суду України від 13.09.2017 року у справі №910/6325/13 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 року у справі №910/6325/13 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2017 року для розгляду апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції сформовано колегію суддів головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 року апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року у справі №910/6325/13 прийнято до провадження у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г., Руденко М.А. та призначено її розгляд на 03.10.2017 року.

В судове засідання 03.10.2017 року представники сторін не з`явились. Причин неявки суду не повідомили, належним чином були повідомленні.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що представники сторін були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом норм процесуального права при винесені оскаржуваної судової ухвали, вважає, що апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2013 року у справі №910/6325/13 позовні вимоги задоволено повністю. Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №2007-151/4 від 25.03.08, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н.В., зареєстрованим в реєстрі за №1396, - нерухоме майно, а саме: нежилий будинок, загальною площею 483,4 кв.м., який розташований за адресою: м. Київ, вул. Артема, 55 (літера В), що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс" для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" в розмірі 28 326 087 (двадцять вісім мільйонів триста двадцять шість тисяч вісімдесят сім) грн. 09 коп., що складаються з: 1 223 000,00 євро та 2 166 00,00 грн. - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту (еквівалент у гривнях за курсом НБУ - 15 193 727,43 грн.); 42 218,63 євро та 103 849,30 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами (еквівалент у гривнях за курсом НБУ - 553 573,59 грн.); заборгованість по пені: 802 334,51 євро та 1 420 978,37 грн. - за порушення строків повернення кредиту (еквівалент у гривнях за курсом НБУ - 15 193 727,43 грн.), 28 619,24 євро та 70 314,87 грн. - за порушення строків сплати процентів (еквівалент у гривнях за курсом НБУ - 10 342 837,75 грн.); відповідальність за порушення грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України) становить: 139 120,44 євро та 246 389,92 грн. - 3 % річних за прострочення виконання зобов'язань зі своєчасного повернення кредиту, 4 917,89 євро та 12 086,68 грн. - 3 % річних за прострочення виконання зобов'язань зі своєчасної сплати нарахованих процентів, 418 246,73 грн. - інфляційних втрат щодо суми прострочення виконання зобов'язань зі своєчасного повернення кредиту, 22 089,66 грн. - інфляційних втрат щодо суми прострочення виконання зобов'язань зі своєчасної сплати нарахованих процентів (еквівалент у гривнях за курсом НБУ - 2 233 148,32 грн.); 2 800,00 грн. - витрати на проведення незалежної експертної оцінки предмету іпотеки. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки за договором іпотеки № 2007-151/4 від 25.03.08 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палладій Н. В., зареєстрованим в реєстрі за № 1396, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною у розмірі 8 282 400,00 грн. (в тому числі ПДВ), встановленою звітом від 02.09.13 р. про оцінку нежилого приміщення загальною площею 483,4 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Артема, 55 (літера В), що виконаний суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Канзас". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерблок плюс" на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" 1 147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

28.10.2013 року Господарським судом міста Києва на виконання рішення суду в даній справі видано наказ.

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (стягувач, скаржник) звернулось до підрозділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження від 28.09.2016 №13-11-б.б/4749 (а.с. 148 том 3), відповідно до якої просило відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 28.10.2013 року №910/6325/13, накласти арешт на майно боржника разом з відкриттям виконавчого провадження.

13.10.2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром В'ячеславовичем винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.10.2016 року №589/16. (а.с. 76-77, том 3).

В обґрунтування вказаного повідомлення державний виконавець зазначив, що відповідно до ст. 16 Закону України "Про виконавче провадження" представництво юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом чи установчими документами юридичної особи, або через представників юридичної особи. Представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Однак, як вказав державний виконавець, стягувачем пред'явлено на виконання виконавчий документ разом з копією довіреності, яка не завірена належним чином, в результаті чого відповідно до п. 6 ч.4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, про що винесено повідомлення від 13.10.2016 року.

Обґрунтовуючи скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, позивач посилався на те, що представником стягувача пред'явлено на виконання виконавчий документ разом з копією довіреності, яка завірена відповідно до вимог пункту 5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів"(ДСТУ 4163-2003); водночас, як зазначив скаржник, державний виконавець, повертаючи виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання, не зазначив, які саме недоліки містить копія довіреності подана представником стягувача.

Направляючи справу на новий розгляд, колегія суддів Вищого господарського суду в постанові від 13.09.2017 року зазначила, що прийнявши додаткові докази Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які не були подані суду першої інстанції та не були предметом його оцінки, суд апеляційної інстанції у постанові не зазначив підстави такого прийняття. Тобто, апеляційним господарським судом прийнято нові додаткові докази без врахування ч. 1 ст. 101 ГПК України. Крім того, оскільки повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання винесено 13.10.2016 року, у державного виконавця після 05.10.2016 року були відсутні підстави керуватися нормами Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV.

Щодо прийняття додаткових доказів поданих до апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 101 ГПК України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду міста Києва від 14.11.2016 року розгляд скарги на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було призначено на 23.11.2016 року, зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надати суду докази направлення повідомлення №589/16 від 13.10.2016 року стягувачу та матеріали справи виконавчого провадження. (а.с. 86-87, том 3).

З протоколу судового засідання №910/6325/13 від 23.11.2016 року вбачається, що від представник державного виконавця в судове засідання не з`явився. В той же час, місцевий господарський суд ухвалою господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року задовольняє скаргу ПуАТ «Родовід Банк» на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення господарського суду міста Києва у справі №910/6325/13. (а.с. 96-101, том 3).

Колегія суддів зазначає, що з огляду на те, що державний виконавець не був присутній у судовому засіданні 23.11.2016 року, а місцевий господарський суд не відклав розгляду справи для надання часу та повторного витребовування додаткових доказів, які є необхідними для повного та всебічного розгляду даної скарги, то останній був позбавлений можливості надати докази суду першої інстанції.

За змістом статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, з огляду на обставини, що зумовили неподання вказаних доказів до суду першої інстанції, з метою всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та забезпечення прав всіх учасників судового процесу, колегія суддів вважає за необхідне долучити до матеріалів справи вказані документи.

Щодо наявності або відсутності підстав у державного виконавця керуватися нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Так, Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999, чинний до 05.10.2016, у ч.ч. 1, 2 ст. 25 зобов'язував державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Однак з 05.10.2016 року набув чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, який у ч.ч. 1, 5 ст. 26 передбачає, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення; виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У силу п. 8 ч. 4 ст. 4 Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, зокрема, якщо стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим.

В матеріалах справи наявні копії матеріалів виконавчого провадження №589/16. (а.с. 146-155, том 3).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження заява про відкриття виконавчого провадження та оригінал виконавчого документа були отримані Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 04.10.2016 року (штамп Департаменту організаційного забезпечення та контролю, а.с. 148, том 3), а передані виконавцю для прийняття рішення 12.10.2016 року (а.с. 446, том 3).

Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання винесено 13.10.2016 року. (а.с. 152-154, том 3).

Враховуючи ж те, що Закон України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 не зобов'язував виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження в день надходження виконавчого документа, у даному випадку 04.10.2016 року, а починаючи з 05.10.2016 року у виконавця були відсутні правові підстави керуватися нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV.

Згідно із пунктами 5, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VІІІ від 02.06.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно цього Закону.

Таким чином, державний виконавець при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.10.2016 року правомірно керувався положеннями Закону України в редакції після 05.10.2016 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5).

Відповідно до п. 3 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 512/5 від 2 квітня 2012 року заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа та квитанцією про сплату авансового внеску, крім випадків, коли стягувач звільняється від сплати авансового внеску відповідно до частини другої статті 26 Закону.

До заяви про примусове виконання рішення, яка подається представником стягувача, додається документ, що підтверджує його повноваження.

Відповідно до ч. 4 ст. 16 ст. 4 Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 представником юридичної особи у виконавчому провадженні може бути особа, яка відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань має право вчиняти дії від імені такої юридичної особи без довіреності. Повноваження представника юридичної особи у виконавчому провадженні можуть бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до закону. Представник може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти така особа. Дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи у виконавчому провадженні можуть міститися в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або у виданій довіреності.

Відповідно до п.10 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 512/5 від 2 квітня 2012 року повноваження представників сторін, які беруть участь у виконавчому провадженні, мають бути посвідчені такими документами:

довіреністю фізичної особи;

довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують право представництва юридичної особи (документом про призначення керівником юридичної особи тощо);

рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи управителем спадкового майна;

ордером, до якого обов'язково додається витяг з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих дій; дорученням органу чи установи, що уповноважені законом на надання безоплатної правової допомоги або про надання правової допомоги.

Документи, що посвідчують повноваження представників, повинні бути оформлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Оригінали документів, зазначених у цьому пункті, або належним чином засвідчені їх копії долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що для реалізації права на звернення до органів державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувачем повинні бути дотримані вимоги законодавства чинного на момент його звернення, а саме таке звернення повинно бути здійснено у формі заяви з обов'язковим додаванням до неї виконавчого документа, доказів наявності повноважень особи на представництво сторони у виконавчому провадженні.

Колегія суддів зазначає, що копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27. Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55.

Відповідно до п.5.27 зазначеного вище Наказу відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту.

Відтак, колегія суддів зазначає, що у разі невідповідності наданих копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими копіями та документами на підтвердження відповідних обставин.

В матеріалах справи наявна копія довіреності, яка була долучена ПАТ "Родовід Банк" до заяви про відкриття виконавчого провадження №13-11-б.б/4749 від 28.09.2016 року, а саме копія довіреності №217 від 31.08.2016 року (а.с. 149 том 3). Однак вказана довіреність не завірена стягувачем належним чином у відповідності до вищезазначених вимог законодавства, оскільки не містила напис "згідно оригіналу", та дату її засвідчення. А відтак колегія суддів вважає, що державний виконавець дійшов вірного висновку про те, що додана до заяви довіреність на ім'я Д.М. Мельниченко не може бути належним доказом засвідчення повноважень особи, яка підписала заяву про відкриття виконавчого провадження від імені ПАТ "Родовід Банк".

Згідно із ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження"№1404-VIII від 02.06.2016 року рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. За результатами розгляду скарги виноситься відповідна ухвала.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 115 ГПК України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43). Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Пунктом 4, ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов'язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Положення вищезазначеної статті Закону містить вичерпний перелік підстав для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження. При цьому, жодна із зазначених в ст. 4 Закону підстав не передбачає та не надає права державному виконавцю відмовити у відкритті виконавчого провадження та повернути виконавчий документ стягувачу у зв'язку із наданням до заяви про примусове виконання рішення суду неналежним чином завіреної копії довіреності, виданої на особу, що підписала таку заяву.

Отже, посилання головного державного виконавця на неналежне оформлення копії довіреності, як на правову підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження у справі є необґрунтованим і безпідставним.

Наведене свідчить, що під час прийняття оскаржуваної ухвали, задовольняючи скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на дії Відділу примусового виконання рішення Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/6325/13 місцевий господарський суд дотримався вимог чинного матеріального та процесуального законодавства, а, отже, підстави для зміни чи скасування ухвали Господарського суду міста Києва 23.11.2016 року у справі №910/6325/13 відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст.86, 99, 101, 102, ст. 103, ст.105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року залишити без задоволення.

2.Ухвалу господарського суду міста Києва від 23.11.2016 року у справі №910/6325/13 залишити без змін.

3.Справу №910/6325/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

М.А. Руденко