ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
03 жовтня 2017 року Справа № 922/313/17
Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017 року у справі №922/313/17 колегією суддів у складі: Погребняк Б.М., Короткевич О.Є., Поляков Б.М. касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року у справі №922/313/17 скасовано. Справу №922/313/17 передано на новий апеляційний розгляд.
Відповідно до ст. 4-7 Господарського процесуального кодексу України (Далі - ГПК України) судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів.
Жодний із суддів не має права утримуватися від голосування. Головуючий суддя голосує останнім.
Суддя, не згодний із рішенням більшості складу колегії суддів, зобов'язаний підписати процесуальний документ і має право викласти письмово свою окрему думку, яка долучається до справи, але не оголошується
Мною, Погребняком В.Я., при прийнятті зазначеної постанови Вищого господарського суду України за касаційною скаргою ОСОБА_4 було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому:
Згідно зі ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).
У ч. 5 ст. 11 Закону про банкрутство передбачено, що боржник зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство у разі виникнення таких обставин: задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов'язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності); під час ліквідації боржника не у зв'язку з процедурою банкрутства встановлено неможливість боржника задовольнити вимоги кредиторів у повному обсязі; в інших випадках, передбачених цим Законом.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Харківської області від 08.02.2017 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Спартак-ХХІ", в порядку ч. 5 ст. 11 Закону про банкрутство.
31.03.2017 року до господарського суду Харківської області звернувся гр. ОСОБА_4 із заявою з грошовими вимогами до боржника, в порядку ст. 23 Закону про банкрутство.
В обґрунтування підстав виникнення заборгованості ОСОБА_4 посилався на те, що останнім було прийнято рішення про вихід зі складу учасників ТОВ "Спартак-ХХІ", про що складено та нотаріально посвідчено заяву від 15.01.2014 року за реєстровим номером 55, та 23.01.2014 року повідомлено про своє рішення загальні збори ТОВ "Спартак-ХХІ". У результаті проведення загальних зборів, оформлених протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Спартак-ХХІ" від 28.02.2014 року, прийнято рішення, зокрема про виключення зі складу учасників ТОВ "Спартак-ХХІ" ОСОБА_4 та визнано зобов'язання товариства перед ОСОБА_4 у виплаті частини майна товариства в розмірі 347 910,92 грн., а також у виплаті частки у статутному капіталі в розмірі 77 643,94 грн., які ухвалено виплатити при наявності коштів після покриття збитків товариства.
28.04.2017 року ОСОБА_4 звернувся до Харківського апеляційного господарського суду зі скаргою на ухвалу господарського суду Харківської області від 08.02.2017 року про порушення провадження у справі № 92/313/17 про банкрутство ТОВ "Спартак-ХХІ".
Підставою звернення із апеляційною скаргою стало те, що суд першої інстанції, на думку ОСОБА_4, не з'ясував наявності обставин для порушення провадження у справі про банкрутство, оскільки на момент такого порушення були відсутні належні докази загрози неплатоспроможності боржника.
При цьому, ОСОБА_4 звертався з апеляційною скаргою в порядку ст. 91 ГПК України, ст. 1 Закону про банкрутство, як кредитор-учасник провадження у справі про банкрутство, який звернувся із грошовими вимогами та права якого порушує оскаржуване судове рішення.
Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року у справі №922/313/17 ухвалу місцевого господарського суду про порушення провадження у даній справі залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова Вищого господарського суду України від 03.10.2017 року у справі № 922/313/17 містить висновок про те, що з урахуванням ч. 1 ст. 91, ч. 6 ст. 106 ГПК України, абз. 16 ст. 1 Закону про банкрутство, суд апеляційної інстанції безпідставно переглянув судовий акт місцевого господарського суду по суті за апеляційною скаргою особи, яка не є учасником у справі.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону про банкрутство сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут); учасники у справі про банкрутство - сторони, забезпечені кредитори, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Як вбачається з матеріалів справи, в результаті розгляду грошових вимог ОСОБА_4, судом першої інстанції винесено ухвалу від 19.04.2017 року у даній справі, якою відмовлено останньому у визнанні кредиторських вимог.

Ухвалу про відмову у визнанні кредиторських вимог ОСОБА_4, також, оскаржив до Харківського апеляційного господарського суду у апеляційній скарзі від 03.05.2017 року.

В результаті апеляційного перегляду по суті, апеляційна скарга ОСОБА_4 була залишена без задоволення.

Вважаю за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням.

Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішення або постанові господарського суду.

Відповідно до ст. 111-7 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Постанова Вищого господарського суду України від 03.10.2017 року у справі № 922/313/17 за касаційною скаргою ОСОБА_4 не повною мірою відповідає вимогам вказаних норм процесуального права.

Зокрема, в порушення ст. 111-7 ГПК України постанова містить висновки, які не ґрунтуються на матеріалах справи та на приписах Закону про банкрутство.

Так, із тексту постанови вбачається, що ОСОБА_4 не має права оскаржувати судовий акт суду першої інстанції, оскільки не є учасником справи про банкрутство, а саме, уповноваженою особою засновників (учасників, акціонерів), яким в силу ст. 1 Закону про банкрутство надано статус учасника у справі про банкрутство.

Проте, як уже зазначалось, ОСОБА_4 звертався до суду апеляційної інстанції, як особа, що звернулась до боржника із кредиторськими вимогами, а не як уповноважена особа учасників боржника.

Оскільки, Закон про банкрутство відповідного припису щодо набуття за рішенням суду правового статусу кредитора у справі про банкрутство не містить, а перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, вважаю, що звернувшись із заявою про визнання кредиторських вимог до суду, ОСОБА_4 набув права на оскарження ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство, отже його право підлягало судовому захисту.

Вважаю, вказаний вище висновок суду касаційної інстанції у постанові від 03.10.2017 року у справі № 922/313/17 суперечить ст. 1 Закону про банкрутство та ст. ст. 91, 106 ГПК України.

Суддя

Вищого господарського суду України Погребняк В.Я.