ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2017 р.Справа № 916/1991/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №20/12-16-46 від 20.12.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №б/н від 01.09.2017р.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „СТС ГОЛД до товариства з обмеженою відповідальністю „ВЕСТА про стягнення 24 136,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „СТС ГОЛД (далі по тексту ТОВ „СТС ГОЛД) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „ВЕСТА (далі по тексту ТОВ „ВЕСТА) про стягнення суми грошових коштів у загальному розмірі 24 136,00 грн., яка складається із суми гарантійного платежу та витрат на оплату комунальних послуг у розмірі 13 136,00 грн. та збитків у розмірі 11 000,00 грн. Позовні вимоги ТОВ „СТС ГОЛД обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором оренди нерухомого майна №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р., які полягають у недопущенні позивача до обєкта оренди.

Відповідач повністю заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. ТОВ „ВЕСТА наголошувало, зокрема, на тому, що зобовязання за договором оренди нерухомого майна №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. з боку останнього були виконані належним чином, що підтверджується наявним у матеріалах справи актом приймання-передачі обєкта оренди.

25.09.2017р. ТОВ „ВЕСТА звернулось до господарського суду із клопотанням (вх. №2-2115/17) про залучення товариства з обмеженою відповідальністю „ТД „Сан ойл до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Клопотання ТОВ „ВЕСТА обґрунтоване необхідністю зясування обставин, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, за допомогою ТОВ „ТД „Сан ойл, який є орендарем суміжної з позивачем ділянки. Розглянувши клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. У справах щодо майна господарських організацій, у статутному капіталі яких є корпоративні права держави, господарський суд залучає орган державної влади, що здійснює управління корпоративними правами, до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити або допустити до участі у справі.

Згідно з п. 1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (з наступними змінами і доповненнями) ГПК передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

З огляду на не доведення відповідачем підстав, визначених статтю 27 ГПК України, судом було відмовлено у задоволенні клопотання про залучення товариства з обмеженою відповідальністю „ТД „Сан ойл до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

19.01.2017р. між ТОВ „ВЕСТА (Орендодавець) та ТОВ „СТС ГОЛД (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна №19/01/17В-АГЗП, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Орендодавець зобовязується передати Орендарю у строкове платне користування на умовах оренди асфальтне покриття, загальною площею 200 кв. м., яке знаходиться за адресами: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Харківська, буд. 45, автодорога Київ-Харків, площею 100 кв. м.; Київська область, Таращанський район, с. Ківшовата, вул. Леніна (вул. Свободи), буд. 2, площею 100 кв. м.. а Орендар зобовязується прийняти обєкт оренди, своєчасно сплачувати орендну плату, інші передбачені умовами даного договору платежі, та повернути обєкт оренди Орендодавцю відповідно до умов договору. Обєкт оренди буде використовуватись Орендарем для розміщення модульних автомобільних газозаправних пунктів заводського виготовлення (операторська, газозаправний модуль заводського виготовлення, інше необхідне обладнання та устаткування.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до статті 761 цього Кодексу право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Умовами п. 1.3 договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. передбачено, що факт передачі обєкта оренди оформлюється двостороннім актом приймання передачі. Акт приймання-передачі обєкта оренди є підставою для нарахування орендної плати.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.1.6, 2.1.12 договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. Орендар зобовязується використовувати обєкт оренди виключно за його призначенням, вказаним у п. 1.2 договору, а також відповідно до інших умов договору; не здійснювати без попередньої письмової згоди Орендодавця перебудову, добудову та перепланування обєкта оренди, крім розташування на обєкті оренди автомобільних газозаправних пунктів та проведення повязаних з цим робіт. Орендар самостійно несе відповідальність за схоронність своїх матеріальних цінностей на обєкті оренди.

Згідно з п.п. 2.3.1, 2.3.4 договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. Орендодавець зобовязується не втручатись в господарську діяльність Орендаря та сприяти Орендарю у використанні обєкта оренди. У разі завдання шкоди Орендарю або третім особам в повному обсязі відшкодувати завдану шкоду за умови доведення вини Орендодавця в установленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до положень п.п. 3.1, 3.1.1, 3.1.2 договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. сторони домовились, що місячні платежі складаються із: орендної плати та компенсації за спожиті комунальні послуги. Орендар сплачує Орендодавцю щомісячну орендну плату у загальному розмірі 4 000,00 грн. До комунальних платежів включені витрати по сплаті вартості електропостачання, водопостачання, водовідведення, компенсація втрати електричної енергії, у звязку з її перетіканням в мережах Орендодавця.

Пунктом 6.4 договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. передбачено, що у випадку розірвання сторонами даного договору оренди з вини Орендодавця, останній повертає Орендарю суми авансової орендної плати й інших платежів, передоплата яких була здійснена, але які не були покриті наданими послугами та гарантійний платіж у повному обсязі протягом пяти банківських днів з дня припинення дії договору.

Умовами п. 8.1 договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. встановлено, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 18.01.2020р. При цьому, орендна плата нараховується до моменту повернення обєкта оренди за актом приймання-передачі.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. між сторонами по справі 26.01.2017р. було складено та підписано акт приймання-передачі обєктів оренди, вказаних у п. 1.1 договору оренди.

З метою розміщення модульних автомобільних газозаправних пунктів заводського виготовлення на території переданого на підставі договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. в оренду асфальтного покриття, 27.01.2017р. між ТОВ „СТС ГОЛД (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Науково-виробниче обєднання „Екоальянс (Виконавець) було укладено договір про надання послуг екологічного характеру №10-п, предметом якого є надання з боку Виконавця послуг з проведення інвентаризації, оформлення звіту по проведенню інвентаризації джерел викидів забруднюючих речовин та розробці документів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами Замовника, наведеними у специфікації (додаток №1) до договору.

З додатку №1 до договору про надання послуг екологічного характеру №10-п від 27.01.2017р. вбачається, що Замовником були прийняті на себе зобовязання з надання послуг екологічного характеру щодо обєктів, які, в тому числі, повинні бути розташовані за адресами переданих позивачу на підставі договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. обєктів оренди. На виконання умов договору про надання послуг екологічного характеру №10-п від 27.01.2017р. ТОВ „ВЕСТА було перераховано товариству з обмеженою відповідальністю „Науково-виробниче обєднання „Екоальянс грошові кошти у розмірі 54 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №658 від 14.02.2017р.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2017р. між ТОВ „СТС ГОЛД (Замовник) та колективним підприємством „Черкасигазбуд ім. В.А. Бабанського (Підрядник) було укладено договір підряду №15, предметом якого є виготовлення Підрядником проектної документації для розміщення модулів для заправки автомобілів зрідженим вуглеводневим газом заводського виготовлення на території 12 існуючих АЗС. Платіжним дорученням №694 від 03.03.2017р. підтверджується факт попередньої оплати з боку позивача проектної документації у розмірі 12 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується факт виготовлення з боку колективного підприємства „Черкасигазбуд ім. В.А. Бабанського робочого проекту №011-17 з розміщення модуля для заправки автомобілів зрідженим газом заводського виготовлення на території діючої АЗС №18 ТОВ „ВЕСТА, яка розташована за адресою: Київська область, Таращанський район, с. Ківшовата, вул. Леніна (вул. Свободи), буд. 2, та робочого проекту №014-17 з розміщення модуля для заправки автомобілів зрідженим газом заводського виготовлення на території діючої АЗС №20 ТОВ „ВЕСТА, яка розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Іванків, вул. Харківська, буд. 45.

Крім того, 10.03.2017р. між ТОВ „СТС ГОЛД (Замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю „Бізнес інформація технологія (Підрядник) було укладено договір підряду на виконання будівельно-монтажних робіт №1703-1001/БУД-БІТ, в тому числі за адресами обєктів Замовника, переданих позивачу по справі на підставі договору оренди №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р.

Листами №27 від 21.03.2017р., №32 від 05.04.2017р. та №34 від 10.04.2017р. ТОВ „СТС ГОЛД було повідомлено ТОВ „ВЕСТА про проведення протягом періоду з 27.03.2017р. по 30.04.2017р. робіт з облаштування майданчиків для встановлення модульних автомобільних газозаправних пунктів на АЗС ТОВ „ВЕСТА. При цьому, позивач просив забезпечити доступ підрядних організацій, залучених ТОВ „СТС ГОЛД для виконання робіт із встановлення модульних газозаправних пунктів, з огляду на наявну у позивача інформацію про намір товариства з обмеженою відповідальністю „ТД „Сан ойл, який є орендарем АЗС, створити позивачу перешкоди у допуску осіб на територію обєктів оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.04.2017р., 11.04.2017р., 08.05.2017р. та 19.05.2017р. ТОВ „СТС ГОЛД було складено акти про недопуск представниками ТОВ „ВЕСТА позивача до обєктів оренди, переданих останньому на підставі укладеного між сторонами по справі договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р.

Листом №38 від 24.05.2017р. ТОВ „СТС ГОЛД було повідомлено відповідача про односторонню відмову від договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р., у звязку з обставинами, які унеможливлюють використання Орендарем обєкта оренди, в результаті створення відповідачем перешкод у користуванні. При цьому, позивачем було заявлено вимогу про повернення суми орендної плати, гарантійного та інших платежів у загальному розмірі 22 066,18 грн.

22.06.2017р. між сторонами по справі було складено акт приймання-передачі (повернення) обєктів оренди, переданих ТОВ „ВЕСТА позивачу на підставі договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р.

Створення відповідачем перешкод у користуванні обєктом оренди, що мало наслідком понесення позивачем збитків у сумі 11 000 грн., та відмова відповідача повернути суму сплаченої орендної плати, гарантійних та інших платежів у загальному розмірі 13 136,00 грн. і змусило позивача звернутися до суду з даними позовними вимогами за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог, господарський суд виходить із наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу положень ст.ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором: вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою; відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Посилаючись на умови п. 6.4 договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. та положення ч. 6 ст. 762 ЦК України, якими встановлено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, ТОВ „СТС ГОЛД було заявлено позовні вимоги про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 13 136,00 грн., яка складається із суми гарантійного платежу у розмірі 4 000,00 грн., компенсації за комунальні послуги у розмірі 1 100,00 грн., попередньої орендної плати за квітень та травень 2017р. у розмірі 8 000,00 грн. та суми індексації орендної плати за квітень у розмірі 36,00 грн..

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Пунктом 6.4 договору №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. передбачено, що у випадку розірвання сторонами даного договору оренди з вини Орендодавця, останній повертає Орендарю суми авансової орендної плати й інших платежів, передоплата яких була здійснена, але які не були покриті наданими послугами та гарантійний платіж у повному обсязі протягом пяти банківських днів з дня припинення дії договору.

Згідно зі ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

При наданні правової оцінки позовним вимогам ТОВ „СТС ГОЛД у названій частині, господарський суд вважає за необхідне першочергового зазначити, що умовами п. п. 1.2, 2.1.6, 2.2.3 договору оренди №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. сторонами по справі було визначено, що обєкт оренди надається орендарю для розміщення модульних автомобільних газозаправних пунктів заводського виготовлення, розміщення яких не потребує отримання орендарем згоди від орендодавця, оскільки така згода, відповідно до умов договору, була надана позивачу в момент укладання договору.

Таким чином, ТОВ „СТС ГОЛД з метою розміщення модульних автомобільних газозаправних пунктів на території обєкта оренди не повинно було отримувати згоди та дозволу від ТОВ „ВЕСТА для проведення будівельно-монтажних робіт, а, відповідач, відповідно, не зобовязаний надавати ТОВ „СТС ГОЛД такі дозволи, згоду, або вчиняти інші дії з метою реалізації позивачем власних прав.

Викладене дозволяє господарському суду дійти висновку про відсутність у діях ТОВ „ВЕСТА вини як необхідної складової для повернення у порядку п. 6.4 договору оренди №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. суми авансової орендної плати, гарантійного та інших платежів, оскільки позивачем не доведено суду будь-яких порушень з боку відповідача умов укладеного між сторонами договору.

Посилання позивача на здійснення відповідачем перешкод у користуванні обєктом оренди судом оцінюються критично з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Положеннями ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно зі ст. ст. 396, 391 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, слід зазначити, що незважаючи на передбачені чинним законодавством способи щодо захисту прав користувачів майна, позивач не скористався наданим законом правом на захист своїх прав як орендаря та охоронюваних законом інтересів, в тому числі шляхом усунення перешкод у користуванні обєктом оренди.

Наведені положення чинного законодавства, а також невжиття з боку ТОВ „СТС ГОЛД жодних правових заходів щодо захисту права користування обєктом оренди, в тому числі і від неправомірних дій з боку ТОВ „ВЕСТА, якщо такі мали місце, свідчать про необґрунтованість та недоведеність посилань позивача на створення йому з боку відповідача перешкод у користуванні обєктом оренди.

Викладене, в тому числі, дозволяє відхилити доводи ТОВ „СТС ГОЛД про вчинення відповідачем перешкод у користуванні обєктом оренди, які позивач підтверджує актами про недопуск на обєкти оренди, складені останнім у односторонньому порядку, без повідомлення відповідача.

Підсумовуючи вище наведене, господарський суд доходить висновку про відсутність підстав, передбачених п. 6.4 договору оренди №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. та ст. 762 ЦК України, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „СТС ГОЛД в частині стягнення із відповідача грошових коштів у розмірі 13 136,00 грн.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення збитків у розмірі 11000 грн., суд вважає за необхідне звернутися до приписів чинного законодавства, якими врегульовані питання стягнення збитків.

У відповідності до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що для притягнення до відповідальності у вигляді стягнення збитків у сумі 11 000,00 грн., яка складається із попередньої оплати у розмірі 9 000,00 грн. за договором про надання послуг екологічного характеру №10-п від 27.01.2017р., яка була сплачена позивачем у звязку з отриманням послуг за двома обєктами, які позивач орендує у ТОВ „ВЕСТА, та попередньої оплати у розмірі 2 000,00 грн., сплаченої позивачем на виконання зобовязань за договором підряду №15 від 22.02.2017р., а саме розроблення робочих проектів за двома обєктами, які позивач мав розмістити на території обєктів оренди, необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

З огляду на вище викладені положення, яким встановлено умови притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування збитків, а також приймаючи до уваги висновки господарського суду, наведені по тексту рішення вище, щодо відсутності порушень з боку ТОВ „ВЕСТА прийнятих на себе зобовязань за договором оренди №19/01/17В-АГЗП від 19.01.2017р. та, відповідно відсутності вини відповідача у спірних правовідносинах, господарський суд доходить висновку і про відсутність протиправної поведінки відповідача, що, в свою чергу, свідчить і про відсутність складу цивільного правопорушення.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ „СТС ГОЛД до ТОВ „ВЕСТА про відшкодування збитків у розмірі 11 000,00 грн., у звязку з відсутністю у діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 391, 395, 398, 610, 611, 759, 762, 765 Цивільного кодексу України, ст. ст. 283, 286 Господарського кодексу України, позов товариства з обмеженою відповідальністю „СТС ГОЛД до товариства з обмеженою відповідальністю „ВЕСТА про стягнення 24 136,00 грн. задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються судом відповідно до приписів ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33,35, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 09 жовтня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна