ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" жовтня 2017 р. Справа № 911/2384/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2

про стягнення 135178,01 грн

суддя Шевчук Н.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3(дов. №542 від 31.05.2017)

від відповідача: не з'явився.

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми у розмірі 135178,01 грн. за договором про надання послуг б/н від 12.09.2014, яка складається з:

- 45700,00 грн - сума сплачена за договором;

- 46980,83 грн - пеня за період з 15.09.2014 по 30.04.2017;

- 38899,18 грн - збитки від інфляції за період з 15.09.2014 по 30.04.2017;

- 3598,00 грн - 3% річних за період з 15.09.2014 по 30.04.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не надано послуг, що були предметом договору, а саме оформлення декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва гаражів-боксів по АДРЕСА_3 та її реєстрації в інспекції ДАБК України.

Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань, у судові засідання не з'явився, відзив на позов не надав.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення позивача та його представника суд

В С Т А Н О В И В :

12.09.2014 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - Замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - Виконавець) було укладено договір про надання послуг (а.с.19).

Відповідно до пункту 1.1 договору за завданням Замовника Виконавець надає Замовнику обумовлені послуги в обсягах та на умовах, визначених вказаним договором.

Згідно пункту 1.2 договору за вказаним договором Виконавець надає замовнику такі послуги: консультації з питань оформлення документації різного роду, що охоплюють поточну, минулу, перспективну діяльність замовника; оформлення декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва гаражів-боксів по АДРЕСА_3 та її реєстрація в інспекції ДАБК України; виказування незалежної професійної думки у формі порад та роз'яснень економіко-правових ситуацій, які виникають в ході діяльності Замовника; консультаційні послуги надаються Замовнику за його письмовим або усним запитом.

Як визначено розділом 2 договору, до прав та обов'язків Виконавця віднесено: якісно та вчасно надавати передбачені у пункті 1.2 договору послуги та отримувати за послуги оплату чи винагороду, авансові внески в розмірах і строки, передбачені договором.

Розділом 3 договору встановлено, що Замовник зобов'язаний приймати від Виконавця послуги, що надаються ним за цим договором, та оплачувати надані послуги на умовах та в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до пункту 4.1 договору вартість послуг визначається сторонами за фактом їх надання по результатах кожного календарного місяця або по завершенню виконання послуг.

Замовник зобов'язаний оплатити визначену вартість послуг у строк з моменту повного завершення виконання робіт виконавцем (п. 4.2 договору).

Згідно пункту 4.3 договору за виконання робіт та послуг замовник сплачує виконавцю винагороду або здійснює оплату у розмірі 68 500,00 (шістдесят вісім тисяч п'ятсот) грн.

Відповідно до пункту 4.4 договору сума авансового внеску за виконання робіт та послуг становить 100% від суми загальної винагороди, тобто, 68500,00 грн, і сплачується Замовником в момент або одразу після підписання вказаного договору.

Вказаний договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Приписами статей 175, 173, 307 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно статті 889 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно статті 889 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Згідно частини другої статті 891 Цивільного кодексу України у разі виявлення недоліків у проектно-кошторисній документації або в пошукових роботах підрядник на вимогу замовника зобов'язаний безоплатно переробити проектно-кошторисну документацію або здійснити необхідні додаткові пошукові роботи, а також відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання договору позивачем 15.09.2014 сплачено на рахунок відповідача 45 700,00грн за оформлення декларації, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с.22) та платіжним дорученням №Р24А31429 від 15.09.2014 (а.с.20).

Наказом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області №25 від 13.02.2015 (а.с.32) виготовлену та зареєстровану відповідачем декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва гаражів-боксів по АДРЕСА_3 від 01.10.2014 за №КС78, яку Замовник не отримав, скасовано.

Зазначені обставини встановлені рішенням господарського суду Київської області від 02.03.2017 у справі №911/115/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 58078,63 грн., яке набрало законної сили, і відповідно до приписів частини третьої статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребують доказування.

Приписами статей 525, 526 ЦК України зазначено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Водночас, за змістом статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до статті 615 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

Таким чином, невиконання відповідачем умов договору породжує для позивача право відмовитись від прийняття виконання зобов'язання.

Строк виконання Виконавцем договірних зобов'язань (надання послуг) договором не встановлений.

Станом на момент винесення цього рішення докази виконання відповідачем зобов'язань по договору від 12.09.2014 також відсутні.

Відповідачем не надано позивачу належним чином послуги з оформлення декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва гаражів-боксів по АДРЕСА_3 та реєстрація її в інспекції ДАБК України, оскільки зареєстрована відповідачем декларація скасована наказом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області № 25 від 13.02.2015.

Позивач ФОП ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з претензією щодо повернення перерахованих коштів у сумі 45700,00грн, які були сплачені відповідачу згідно платіжним дорученням №Р24А31429 від 15.09.2014.

В подальшому, не отримавши від відповідача відповіді на претензію та належного виконання ним свого обов'язку за договором, позивач звернувся до відповідача з претензією б/н від 08.09.2017, відповідно до якої повідомив Виконавця про розірвання договору про надання послуг б/н від 12.09.2014 та вимагав повернути здійснену оплату за договором у розмірі 45 700,00 грн.

Докази повернення відповідачем позивачу отриманих по цьому договору згідно платіжного доручення №Р24А31429 від 15.09.2014 грошових коштів у сумі 45700,00грн відсутні.

Відповідачем доводи позивача не спростовані.

За приписами статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин, беручи до уваги, що відповідач протягом тривалого часу (трьох років) послуги позивачу не наддав, а позивач, у зв'язку з цим втративши інтерес до виконання такого обов'язку, у передбаченому законом порядку відмовився від прийняття виконання зобов'язання, договір є припиненим, відтак правова підстава набуття коштів за виконання такого зобов'язання відпала, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 45700,00 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача 38899,18грн збитків від інфляції та 3598,00грн 3% річних за період з 15.09.2014 по 30.04.2017.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі №921/266/13-г/7, інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/1666/14 від 27.10.2014 «Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 №01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів», обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата (повернення суми авансу), не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України, оскільки за таким зобов'язанням грошові знаки використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару.

До того ж, відповідно до пункту 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

А тому суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 38899,18 грн. збитків від інфляції та 3598,00 грн. 3% річних, нарахованих на суму отриманих коштів, задоволенню не підлягає, оскільки дана сума сплачена замовником не є грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 46980,83грн. пені за період з 15.09.2014 по 30.04.2017.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини шостої статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, хоча неустойка і є мірою відповідальності за неналежне виконання господарського зобов'язання, разом з тим неустойка виступає і як заходи забезпечення виконання зобов'язання.

Так, за змістом статей 546-548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Отже право на нарахування неустойки та розмір штрафних санкцій мають бути визначені сторонами в договорі, за відсутності чого заінтересована сторона позбавляється права на їх нарахування.

Враховуючи викладене та беручи до уваги, що умовами договору про надання послуг від 12.09.2014 не встановлена відповідальність Виконавця у вигляді нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання, суд вважає таку вимогу безпідставною, а вона не підлягає задоволенню.

Позивач також відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 грн.

Згідно статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються, зокрема, з оплати послуг адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно із приписами пункту 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 (зі змінами та доповненнями) "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Крім того, як роз'яснено у вказаній постанові Пленуму Вищого господарського суду України, за змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Судом встановлено, що представництво інтересів позивача в суді здійснював ОСОБА_3 на підставі довіреності №542 від 31.05.2017.

Докази того, що вказана особа є адвокатом, з яким укладена угода про надання послуг (видана довіреність) щодо ведення цієї справи у суді і саме за ці послуги здійснена оплата, відсутні.

У зв'язку з чим у суду відсутні підстави для покладення на відповідача 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір у сумі 685,50 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) грошові кошти у сумі 45700 (сорок п'ять тисяч сімсот) грн. 00 коп та судовий збір у сумі 685 (шістсот вісімдесят п'ять) грн. 50 коп.

3. В іншій частині вимог у позові відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складене та підписане 06.10.2017