ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа № 907/180/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Желік М.Б.

суддів Костів Т.С.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України б/н від 06.07.2017 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 14.06.2017р.

у справі № 907/180/17

за позовом: Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України, м. Київ,

до: підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття ВФСТ Колос АПК України, м. Берегово,

про: зобовязання підприємства демонтувати надбудову другого поверху за власний рахунок,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився.

Учаснику процесу, присутньому в попередньому судовому засіданні, розяснено його права та обовязки, передбачені ст. 20,22 ГПК України. Заяв про відвід складу суду не надходило. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У судовому засіданні 02.10.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.06.2017 року у справі №907/180/17 (суддя Ушак І.Г.) у задоволенні позовних вимог Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Закарпатської області від 14.06.2017р. у справі № 907/180/17, Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство Колос АПК України подало апеляційну скаргу б/н від 06.07.2017 року (вх.№01-05/3339/17 від 13.07.2017 року). Апелянт зазначає, що місцевим судом не враховано визнання позову відповідачем, що суд посилався лише на ст.28 ГПК України та не врахував положення ст.78 ГПК України, не досліджуючи того, чи визнання позову суперечить законодавству або порушує чиї-небудь права та охоронювані законом інтереси. Відтак, просить скасувати рішення суду від 14.06.2017 року і прийняти нове рішення, яким позов Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України до підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття ВФСТ Колос АПК України демонтаж надбудови другого поверху лікувально-рекреаційного комплексу задоволити.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.07.2017 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Желік М.Б., члени колегії - суддя Костів Т.С., суддя Марко Р.І.

Ухвалами суду від 17.07.2017 року скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду та прийнято апеляційну скаргу до провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 02.08.2017р. 02.08.2017 року розгляд справи не відбувся у звязку із тимчасовою непрацездатністю члена колегії судді Марка Р.І. та з урахуванням положень абз. 2 пп.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_1 суддів України № 21 від 03.03.2016 року, про що винесено відповідну ухвалу від 07.08.2017 року та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.09.2017 року.

У судовому засіданні 13.09.2017 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, долучив до матеріалів справи фотокопію договору генпідряду. Ухвалою від 13.09.2017 року продовжено строк розгляду спору за апеляційною скаргою на пятнадцять днів і відкладено розгляд справи на 02.10.2017 року.

02.10.2017 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про відмову від позову.

У судове засідання 02.10.2017 року сторони явки представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови (п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Враховуючи наведене, а також строки розгляду апеляційної скарги, встановлені Господарським процесуальним кодексом України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними у матеріалах справи документами та за відсутності представників.

Стосовно поданої представником позивача заяви про відмову від позову, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для задоволення такої заяви та звертає увагу на наступне. Згідно з ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Тобто, подання заяви про відмову від позову обмежене часом до прийняття рішення судом. Як визначено п.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України», апеляційна інстанція не застосовує положення ГПК щодо затвердження господарським судом мирової угоди та відмови позивача від позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню у звязку з наступним.

Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство Колос агропромислового комплексу України звернулося до суду з позовом до підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття ВФСТ Колос АПК України про зобовязання підприємства демонтувати надбудову другого поверху лікувально-рекреаційного корпусу за адресою Закарпатська область, м. Берегово, вул. Корятовича, 1 за власний рахунок.

Позивач стверджує, що 01.07.2011 року між підприємством обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття ВФСТ Колос АПК України як замовником та ТОВ МКБ-2009 як генпідрядником було укладено договір генпідряду, відповідно до якого генпідрядник в межах договірної ціни виконує на свій ризик власними та залученими силами та засобами всі передбачені замовленням роботи по реконструкції лікувально-рекреаційного корпусу з надбудовою другого поверху за адресою Закарпатська область, м. Берегово, вул. Корятовича, 1, у строк, визначений договором. Будівельно-монтажні роботи, які проводились на виконання вказаного договору, зазначені в акті приймання виконаних робіт форми КБ-2в за квітень 2012р.

Позивачем долучено висновок експертного дослідження № 182/08-15 від 14.08.15 та зазначено, що існує загроза для життя та здоровя людей, а технічна можливість перебудови другого поверху лікувально-рекреаційного корпусу відсутня. Крім цього, позивач обгрунтовує позовні вимоги нормами ч.1 ст.391 ЦК України та стверджує, що відповідач. Укладаючи договір генпідряду, вийшов за межі своїх статутних повноважень, тим самим порушивши права позивача на управління та розпорядження своїм майном.

Із матеріалів справи встановлено наступне.

Відповідно до наявного у матеріалах справи державного акта на право постійного користування землею №002129 ІІ-ЗК Центральна рада «Колос» учбово-спортивна база «Закарпаття» отримала земельну ділянку, площею 8,506 гектарів, у постійне користування для розміщення виробничих та учбових споруд відповідно до рішення Берегівської міської ради народних депутатів від 24.04.1997 року №159.

Як підтверджено свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 12.10.2012 року, Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство Колос агропромислового комплексу України є власником комплексу, що згідно з описом об'єкта складається з будівлі готелю, літ.А, загальною площею 2069,3 кв.м; будівлі головного корпусу, літ. Б, Б1, Б2, Б3, загальною площею 2928,2 кв.м.; котельні, В, загальною площею 457,2 кв.м.; гаража, Г, загальною площею 140,1 кв.м; будівлі грп, Д, загальною площею 30,9 кв.м; убиральні, Ж; гаража, З, загальною площею 135,5 кв.м; мийки (естакада), Й, загальною площею 46,6 кв.м; теплиці, И, загальною площею 114,7 кв.м; їдальні, Л, загальною площею 1158,9 кв.м. Адреса обєкта: Закарпатська область, м. Берегово, вул. Корятовича (Одеська), будинок 1.

Колегія суддів звертає увагу, що лікувально-рекреаційний корпус, перебудова другого поверху якого є предметом спору, у переліку вказаних обєктів не зазначений, тобто докази, що позивач є власником такого обєкта, відсутні.

Згідно зі Статутом Підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос агропромислового комплексу України (п.2) метою створення і діяльності підприємства є організація та проведення фізкультурно-оздоровчої та спортивно-масової роботи серед широких верств населення України, виховання та підготовка спортсменів для представлення України на національних, Європейських та всесвітніх змаганнях, сприяння розвитку спорту, задоволення потреб громадян у збереженні й зміцненні здоровя, заняття фізичною культурою і спортом, надання послуг у галузі туризму, виробництво товарів, торгівельна діяльність з метою насичення ринку товарами та послугами, отримання прибутку від комерційної і фінансово-господарської діяльності, а також створення в Україні додаткових робочих місць та забезпечення соціальних та економічних інтересів товариства «Колос».

Статутом також передбачено, що постійне керівництво діяльністю підприємства здійснює генеральний директор, який призначається Президією Центральної ради товариства «Колос» на контрактній основі (п.5.1) генеральний директор укладає від імені підприємства правочини договори оренди рухомого та нерухомого майна, купівлі-продажу та інші правочини щодо майна, яке закріплене за підприємством на праві повного господарського відання (п.5.4.11).

Власником майна підприємства, переданого йому у повне господарське відання, є товариство «Колос» (п.6.3).

Проте, у матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували передачу в господарське відання відповідачу спірного майна - лікувально-рекреаційного корпусу. Крім цього, на час розгляду спору судом першої інстанції договір генпідрряду, укладення якого, на переконання позивача, було здійснено відповідачем з перевищенням повноважень, не був наданий на вимоги ухвал суду жодною зі сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що в судовому засіданні 13.09.2017 року представником надано фотокопію договору генпідряду №010711/01, проте, вказаний документ не завірений жодним чином, і неможливість подання такого доказу в суд першої інстанції представником не обгрунтована та не мотивована. Оригінал вказаного договору суду апеляційної інстанції для огляду в судовому засіданні не надавався. В оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції також не зазначено про представлення для огляду відповідного доказу. Відповідно, з урахуванням положень ст.101 Господарського процесуального кодексу України, долучена копія договору генпідряду №010711/01 не може бути взята до уваги судом апеляційної інстанції.

Згідно з висновком експертного дослідження №182/08-15 від 14.08.2015 року за зверненням Підприємства обєднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства Учбово-спортивна база Закарпаття, проведеним судовим експертом СПД-ФО ОСОБА_2, встановлено, що роботи з реконструкції лікувально-рекреаційного корпусу з надбудовою другого поверху ПОГ ЕВП УСБ Закарпаття по акту приймання виконаних робіт форми №КБ-2 від 25.04.2012 року та проектно-кошторисна документація не відповідають вимогам державних будівельних та інших норм, а саме проектно-кошторисна документація розроблена не в повному обсязі, не пройшла комплексної державної експертизи і по ній не було надано позитивного висновку, не була затверджена замовником, нею не передбачено улаштування поперечних стін з кроком не більше 15 метрів; було прийнято невірне конструктивне рішення по зведенню другого поверху досліджуваного обєкта; монолітна залізобетонна плита перекриття, яка була улаштована при реконструкції досліджуваного обєкта, є такою, що не задовольняє вимогам по прогину; має місце неретельне заповнення швів між блоками при муруванні стін; фундаменти, а також конструкція цокольного поверху просякнуті наскрізь вологою, мають місце чисельні пошкодження у вигляді відпадання верхнього шару з бетонних конструкцій фундаментів та відпадання захисного шару бетону з залізобетонних конструкцій; не було вжито заходів щодо улаштування антисейсмічного поясу; дахова конструкція улаштована з чисельними порушеннями. Для забезпечення можливості безпечної та належної експлуатації будівлі в цілому на даному етапі необхідно привести будівлю в первинний вигляд, який був до початку реконструкції. Вартість таких робіт згідно з розрахунком становить 522 347,74 грн.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів (ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України).

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Як правильно зазначено місцевим судом, позивачем не було надано договору генпідряду від 01.07.11 та акту приймання виконаних робіт форми КБ-2в за квітень 2012р., які підтверджували б обставини, наведені у позовній заяві. Лише висновок експертного дослідження, здійснений за ініціативою замовника робіт, без наявності жодних первинних доказів, не підтверджує здійснення відповідачем робіт з реконструкції лікувально-рекреаційного корпусу з надбудовою другого поверху і не доводить обовязку відповідача по вчиненню дій, про які просить позивач. Надаючи оцінку наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що висновок експерта не є належним та допустимим доказом виконання робіт, демонтаж яких є предметом позовних вимог.

Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Однак, позивач у даній справі не довів як самого факту порушення його прав чи інтересів, так і факту вчинення відповідачем дій, спрямованих на порушення прав позивача.

Із матеріалів справи також встановлено, що 24.03.2017 року до місцевого суду від представника відповідача адвоката ОСОБА_3 подано заяву про визнання позову до заяви долучено ордер серії ЛВ №090359 про надання правової допомоги, договір-доручення про надання правової допомоги №448 від 27.08.2015 року та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1618.

Так, ст.22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов. Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Місцевим судом з посиланням на приписи ст. 28 Господарського процесуального кодексу України не прийнято таку заяву відповідача, оскільки така подана адвокатом, повноваження якого ґрунтуються на договорі-дорученні про надання правової допомоги укладеному 27.08.15 року від імені відповідача ОСОБА_4 як керівником останнього, в той час як матеріали справи не містять документального підтвердження наведеного, а за даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником відповідача значиться інша особа.

Колегія суддів звертає увагу, що договір-доручення про надання правової допомоги №448 укладений 27.08.2015 року. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником є ОСОБА_5, однак, з 03.04.2017 року по 31.12.2017 року. Тобто місцевий суд не зясував даних щодо особи керівника підприємства відповідача станом на 27.08.2015 року. Разом з тим прийняття поданої заяви про визнання позову відповідачем суперечить нормам законодавства і суд правомірно не прийняв її, оскільки розглянувши позовні вимоги та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив відсутність матеріальних підстав для задоволення позову та прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Відтак, заперечення апелянта в цій частині є безпідставними і такими, що спростовуються матеріалами справи.

Не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи (п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України»).

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, проаналізувавши підстави для скасування рішення, зазначені апелянтом в апеляційній скарзі, враховуючи нормативні та рекомендаційні положення, наведені вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення та необґрунтованість вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 103 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Закарпатської області від 14.06.2017 року є законним і підлягає залишенню без змін.

Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства Колос АПК України б/н від 06.07.2017 року залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 14.06.2017р. у справі № 907/180/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 06.10.2017 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Костів Т.С.

суддя Марко Р.І.