КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа№ 910/6778/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Куксова В.В.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 02.10.2017

розглядаючи апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 (повне рішення складено 13.07.2017)

у справі №910/6778/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Комунального підприємства "Водоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Альфа"

про стягнення 87 125,04 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 у позові відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Комунальне підприємство "Водоканал" звернулось до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Куксов В.В., Тищенко А.І. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/6778/17 за участю уповноважених представників сторін.

15.09.2017 представником відповідача, через канцелярію суду, надано клопотання про прийняття та залучення додаткового доказу до матеріалів справи, а саме: лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України вих. № 8/9-2659-17 від 08.09.2017; лист ТОВ «Призма Альфа» № 70/17 від 07.09.2017 та претензія позивача № 5939 від 16.05.2017. Клопотання з додатками долучено до матеріалів справи.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що відповідач звернувся до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 07.09.2017, тобто вже після винесення оскаржуваного рішення, колегія суддів не приймає вказані листи, як додаткові докази, в порядку 101 ГПК України.

18.09.2017 в судовому засіданні оголошено перерву до 02.10.2017.

Представником відповідача на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому ТОВ "Призма Альфа" просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 - без змін.

18.09.2017 та 28.09.2017 представником апелянта, через канцелярію суду подано додаткові пояснення та заперечення на відзив на апеляційну скаргу, як також долучено судом до матеріалів справи.

29.09.2017, через канцелярію суду, подано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

02.10.2017, до початку судового засідання, представником позивача подано додаткові пояснення, в яких апелянт просить долучити до матеріалів справи судову практику. В свою чергу, представником відповідача подано доповнення до пояснення, в яких представник надає детальний розрахунок оплати та просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача приймав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення, підтримував доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 - скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача приймав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення, заперечував проти доводів, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 - без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.10.2007 між позивачем (далі - Водоканал) та відповідачем (далі - Абонент) було укладено Договір № 7890 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації (далі - договір) за умовами якого Водоканал забезпечує Абоненту подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам.

Відповідно до розділу 2 Договору його укладено з 01.11.07. по 31.12.17.

У квітні 2017 року Комунальне підприємство "Водоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Призма Альфа" про стягнення 87125,04 грн. додаткової оплати за скид понаднормативних забруднень в комунальну каналізацію.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду Комунальне підприємство "Водоканал" звернулось до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Така ж норма закріплена і в ст. 526 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, розглядаючи даний спір по суті необхідно враховувати, що правовідносини сторін врегульовані Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10.01.02. № 2918-111, Правилами користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України", затверджених наказом Держжитлокомунгоспа України від 01.07.1994 № 65 (далі Правила №65), Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затвердженими наказом Держбуду України від 19.02.2002 № 37, зареєстровані Міністерством юстиції України від 26.04.2002 № 403/6691(далі - Правила №37), "Правилами приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя", затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради № 167 від 29.05.2003 року, "Правилами експлуатації та технічними вимогами до приладів обліку питної, технічної води, промислових та госпфекальних стоків" від 20.12.1993 року, ГОСТом на воду питну 2874-82, ДБН 360-92, СНіП 2.04.02-84,"Правилами технічної експлуатації систем комунального водопостачання і каналізації населених пунктів України "КДП 204-12 Укр. 242-95.

Так, згідно з п. 2.2. Правил приймання стічних вод, Водоканали зобов'язані: забезпечити приймання, відведення і очистку стічних вод у разі відповідності якості та режиму скиду стічних вод Підприємства умовам укладеного договору та Правилам, а також за умови відсутності заборгованості за послуги водовідведення; встановлювати кількісні та якісні показники приймання стічних вод підприємствам до міської каналізації, а також вимоги щодо дотримання певного режиму скиду стічних вод з урахуванням діючих вимог водокористування при укладанні договорів з Підприємствами на послуги водовідведення; пред'являти підприємству рахунок на оплату за порушення Правил та договірних зобов'язань; здійснювати нагляд за технічним станом міської системи каналізації, умовами скиду стічних вод Підприємств та за виконанням Підприємствами Правил приймання і вимог договору.

Відповідно до п. 3.2.8. договору відповідач зобов'язаний виконувати скид стоків, якість яких в контрольних точках, погоджених сторонами у цьому ж пункті, повинна відповідати вимогам Правил № 37 та "Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя", затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради № 167 від 29.05.2003 (далі - Правила № 167) і допустимим концентраціям.

У додатку до п. 3.2.8. договору, сторонами були визначені показники допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах, що скидаються підприємствами у міську систему каналізування.

При перевищенні складу забруднюючих речовин в стічних водах Абонента, які скидаються в систему каналізації, в порівнянні з ДК, Абонент вносить плату за скид наднормативних забруднень Водоканалу, у відповідності з Правилами № 37, № 167 (п. 3.2.8 договору).

Відбір проб стічних вод позивачем здійснюється у будь-який час доби без попередження відповідача. При перевищенні складу забруднюючих речовин та температурного показника в стічних водах відповідача, які скидаються в систему каналізації, в порівнянні з допустимими концентраціями, відповідач вносить плату за скид понаднормативних забруднень позивачу, у відповідності з Правилами № 37, " №16.

Згідно з п. 7.8. Правил № 37 Водоканал здійснює відбір разових проб. Виявлені в цих пробах перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для нарахування плати за скид понаднормативних забруднень. Відбір контрольних проб стічних вод Підприємств виконується уповноваженими представниками Водоканалу, що фіксується у спеціальному журналі або акті, який підписують як представники Водоканалу, так і представник Підприємства-абонента. У разі неявки уповноваженого представника Підприємства або при його відмові підписати акт останній підписується представниками Водоканалу із зазначенням прізвища представника абонента, який відмовився підписати акт.

Положеннями пп. 2.1.15.1. Правил № 167 передбачено, що Водоканал має право обстежувати об'єкт та відбирати на аналіз проби стічної води.

Пунктом 7.10. Правил № 37, при виявленні перевищення ДК забруднень, установлених договором або місцевими Правилами приймання, Водоканал після закінчення аналізу направляє Підприємству повідомлення про виявлене перевищення ДК забруднень (листом або телефонограмою) у термін, визначений місцевими Правилами приймання, але не більше 15 днів.

В свою чергу, пунктом 7.9.15 Правил № 167 передбачено, що у випадку виявлення перевищення ДК результати основного аналізу, що проводиться Водоканалом, доводиться підприємству телефонограмою в 15-денний термін. Першим вважається день після закінчення основного аналізу, а відповідно до п. 7.7. Правил № 167 при виявленні перевищення ДК забруднень, встановлених Договором або правилами, Водоканал після завершення аналізу надсилає Підприємству повідомлення про виявлене перевищення ДК забруднень (листом або телефонограмою) впродовж 15 діб після закінчення аналізу. Протягом шестимісячного терміну після виявлення перевищення ДК Водоканал надсилає підприємству претензію.

Відповідно до п. 5.2.2. договору за скид стоків перевищуючих об'єми, вказані в п. 1.3. цього договору, а також за скид промислових стоків без дозволу Водоканалу, Абонент зобов'язаний сплатити Водоканалу за надані послуги у п'ятикратному розмірі від діючого тарифу на підставі актів про порушення.

Положеннями п. 1.2. Правил № 37, передбачено, що ці Правила поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації (далі - Водоканали) та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів (далі - Підприємства).

Згідно з п. 2.1. Правил № 37 водоканали мають право, зокрема: розробляти, погоджувати та представляти на затвердження виконавчим органам рад місцеві Правила приймання стічних вод підприємств, а також зміни і доповнення до них; контролювати якість, кількість та режим скиду стічних вод підприємств; пред'являти підприємствам у встановленому порядку рахунки за скид понаднормативних забруднень із застосуванням коефіцієнта кратності, який враховує рівень небезпеки скинутих забруднень, при порушенні як цих Правил, так і місцевих Правил приймання; пред'являти підприємствам претензії та позови (в установленому порядку) щодо відшкодування збитків, заподіяних системам комунальної каналізації, а також виставляти рахунки за скид понаднормативних забруднень.

Відповідно до п. 1.5 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України водоканали розробляють місцеві Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту (далі - місцеві Правила приймання), у яких установлюються допустимі концентрації (далі - ДК) для кожної забруднюючої речовини, що може скидатися підприємствами в систему каналізації, а також відображаються місцеві особливості приймання стічних вод підприємств у міську каналізацію.

Пунктом 1.6 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України закріплено, що місцеві Правила приймання є обов'язковими для всіх підприємств, яким водоканали надають послуги з водовідведення та які розташовані на території даної місцевої ради. Водоканали встановлюють кожному конкретному підприємству режими і нормативи скиду забруднюючих речовин у систему каналізації населеного пункту, які не підлягають погодженню з місцевими органами Мінекоресурсів та МОЗ України (п. 1.).

Положеннями п. п. 2.1.2, 2.1.3 Правил № 167, передбачено, що Водоканал має право проводити обстеження водопровідних та каналізаційних систем будь-якого абонента, приладів та пристроїв на них, контролювати раціональне водоспоживання і т. д., та складати акти за результатами цих обстежень. Водоканал також має право контролювати якість, кількість та режим скиду стічних вод у будь-який час доби без представника підприємства з участю представника відповідної компетентної організації або самостійно. Порядок та періодичність відбору проб визначає Водоканал без погодження Підприємства.

Відповідно до п. 7.8. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, з метою контролю якості стічних вод Підприємств, Водоканал здійснює відбір разових проб. Виявлені в цих пробах перевищення ДК забруднюючих речовин у стічних водах є підставою для нарахування плати за скид понаднормативних забруднень. Відбір контрольних проб стічних вод Підприємств виконується уповноваженими представниками Водоканалу, що фіксується у спеціальному журналі або акті, який підписують як представники Водоканалу, так і представник Підприємства-абонента. У разі неявки уповноваженого представника Підприємства або при його відмові підписати акт, останній підписується представниками Водоканалу із зазначенням прізвища представника абонента, який відмовився підписати акт.

Положеннями п. 3.2.2. Правил № 167 передбачено, що підприємство, яке приймає в свої мережі стічні води іншого Підприємства, несе відповідальність перед КП "Водоканал" за їх якість та дотримання режиму скиду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у вересні, жовтні та грудні 2016 року позивачем було здійснено контрольний відбір проб стічних вод відповідача, що надходять в міську каналізацію через контрольну точку КК, за результатами яких було складено акти відбору проб стічних вод (від 16.09.16, від 21.10.16 та від 09.12.16). Про всі результати досліджень стічних вод відповідача було повідомлено телефонограмами від 19.09.16, від 24.10.16 та відповідно - 13.12.16.

Протоколами якості скиду стічних вод від 22.09.16 по відбору від 16.09.16; від 27.10.16 по відбору від 21.10.16 та протоколом від 15.12.16 по відбору від 09.12.16 було встановлено перевищення рівня вмісту забруднюючих речовин в стічних водах підприємства (відповідача).

У вересні, за результатами проведених аналізів позивачем відповідачу було здійснено розрахунок додаткової плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації м. Запоріжжя за період: липень (за 1992,0 куб.м), серпень (2693,0 куб.м), вересень (1983,0 куб.м) 2016 року на суму 72 347,23 грн., про що відповідачу було направлено претензію № 10372 від 18.10.16. Після чого, у жовтні позивачем було також здійснено відповідачу розрахунок додаткової плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації м. Запоріжжя за період: серпень (2693,0 куб.м), вересень (1983,0 куб.м), жовтень (1235,04 куб. м) 2016 року на суму 50 252,09 грн., про що відповідачу було направлено претензію № 11330 від 15.11.16. У грудні, за результатами проведеного аналізу позивачем знову було здійснено розрахунок додаткової плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації м. Запоріжжя за період: жовтень (1235,04 куб. м), листопад (1868 куб.м), грудень (1549 куб.м) 2016 року на суму 97 028,53 грн., про що відповідачу було направлено претензію № 599 від 18.01.17.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем було здійснено оплату частково, позивач стверджує, що у відповідача наявна заборгованість на загальну суму 87125,04 грн. З огляду на те, що позивачу не заборонено нараховувати додаткову плату за один і той самий місяць декілька разів на підставі кожного виявленого порушення за три місяці, враховуючи п. 9.6 Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя", затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради № 167 від 29.05.2003 року, якими встановлено, що період, за який стягується плата за скид підприємством стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій, встановлених разовим аналізом, складає не більше трьох календарних місяців (поточного місяця та двох попередніх місяців). Підвищена плата стягується за весь об'єм стічних вод, скинутих підприємством за цей період з даного об'єкту.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким твердженням позивача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, позивачем було нараховано відповідачу додаткову плату за скид підприємством стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій: двічі за серпень 2016 року (2693,0 куб.м), двічі за вересень 2016 року (1983,0 куб.м), двічі за жовтень 2016 року (1235,04 куб. м), та двічі за липень 2016 року (за 1992,0 куб.м).

Нараховуючи відповідачу додаткову плату за скид підприємством стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій двічі за місяць, апелянт вказує на те, що така додаткова плата не є оперативно-господарською санкцією.

Проте, відповідно до ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ст. 219 Господарського кодексу України).

Статтею 235 ГК України встановлено, що за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватись оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку. До суб'єкта, який порушив господарське зобов'язання, можуть бути застосовані лише ті оперативно-господарські санкції, застосування яких передбачено договором.

Згідно із частинами першою, другою ст. 237 ГК України, підставою для застосування оперативно-господарської санкції є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди із застосуванням такої санкції заінтересована сторона може звернутися до суду із заявою про скасування санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням.

Отже, зі змісту вказаних положень чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що нарахована постачальником абоненту плата за скид понаднормативних забруднень є оперативно-господарською санкцією.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 26.04.2017 у справі № 910/4358/14.

Частиною 2 ст. 20 ГК України встановлено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 236 ГК України встановлено види господарсько-оперативних санкцій, серед яких, зокрема, передбачено встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 236 ГК України перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у її першій частині, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що нарахована постачальником абоненту плата за скид стічних вод у міську каналізацію з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин є оперативно-господарською санкцією, а отже обов'язок підприємства сплатити за скид стічних вод у міську каналізацію з перевищенням допустимих концентрацій забруднюючих речовин виник у зв'язку з порушенням відповідача його господарського зобов'язання, що випливає з умов договору, а не на підставі розрахунку додаткової плати за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації м. Запоріжжя.

Крім того, відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Пунктом 9.6 Правил визначено, що період, за який стягується плата за скид підприємством стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій, встановлених разовим аналізом, складає не більше трьох календарних місяців (поточного місяця та двох попередніх місяців). Підвищена плата стягується за весь об'єм стічних вод, скинених підприємством за цей період з даного об'єкту.

Тобто, період може бути і меншим ніж 3 календарних місяці в залежності від відбору проб та наявності забруднюючих речовин. В свою чергу розрахунок може застосовуватись за весь об'єм стічних вод за один і той же період, але не збільшений у будь-яку кількість, оскільки таке призведе до подвійного стягнення.

Таким чином, позивачем невірно визначено періоди, за який стягується плата за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій, що призвело до виставлення повторної додаткової оплати.

З метою розрахунку плати за скид абонентом стічних вод з перевищенням ДК забруднюючих речовин, необхідно врахувати таку формулу : кількість днів (з наступної дати попереднього відбору до дати поточного відбору) : скид стічних вод м3 х коефіцієнт кратності перевищення х норматив плати = сума без ПДВ х 1,2 = сума з ПДВ.

Отже, відповідач повинен сплатити позивачу додаткову плату за скид стічних вод з перевищенням допустимих концентрацій за липень 2016 року (за 1992,0 куб.м) у розмірі - 28593,02 грн. (1992,0*3,441*3,4762 + ПДВ); за серпень 2016 року (2693,0 куб.м) та за вересень 2016 року (1983,0 куб.м) у розмірі - 50734,20 грн; за жовтень 2016 року (1235,04 куб. м) у розмірі - 10499,56 грн. (1235,04*3,4762 грн.*2,038 + ПДВ);. за листопад 2016 року (1868 куб.м) та за грудень (1549 куб.м) 2016 року у розмірі - 71269,05 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було сплачено відповідачу додаткову плату за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації м. Запоріжжя, а саме: за травень, червень, липень 2016 року у розмірі -74 008,84 грн (платіжне доручення № 3314 від 09.09.16.); за серпень, вересень 2016 року у розмірі - 50 734,20 грн(платіжне доручення № 4112 від 06.03.17); за жовтень 2016 року у розмірі - 10 499,56 грн (платіжне доручення № 4113 від 06.03.17); за листопад, грудень 2016 року у розмірі - 71 269,05 грн. (платіжне доручення № 4111 від 06.03.17).

Тобто, відповідачем в повному обсязі сплачено належну до сплати додаткову плату за скид понаднормативних забруднень у систему каналізації м. Запоріжжя, на підставі чого, колегія суддів погоджується з висновком суду суд першої інстанції про те, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача за захистом якого той звернувся до суду, не порушено відповідачем.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи позивача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водоканал" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2017 у справі №910/6778/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6778/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинними законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Куксов

А.І. Тищенко