КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа№ 910/1541/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Хрипуна О.О.

Сухового В.Г.

За участі представників:

від позивача: Півень Д.О. - за дов.

від відповідача: Мохонько О.А. - за дов.

від третіх осіб: не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2016

у справі №910/1541/16 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва

треті особи: 1) Комунальне підприємство «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва»;

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЦ Україна»;

3) Відкрите акціонерне товариство «Хімчистка Ювілейна»

про стягнення 105 802,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення 105 802,33 грн., з яких: 65 969,74 грн. основного боргу за спожиту теплову енергію, 18 690,15 грн. пені, 19 377,28 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 765,06 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період листопад 2014 року - квітень 2015 року позивачем поставлено відповідачу теплову енергію на підставі Договору №1210038 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.11.2000, однак відповідач належним чином зобов`язання з оплати поставленої теплової енергії не виконав, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 65 969,74 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 у справі №910/1541/16 (суддя Паламар П.І.) позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 65 969,74 грн. боргу, 19377,28 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1 765,06 грн. три проценти річних з простроченої суми, 18 690,15 грн. пені, 1587,03 грн. витрат по оплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі №910/1541/16 рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 у справі №910/1541/16 скасовано та прийнято нове рішення про відмову в позові повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2016 у справі №910/1541/16 рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 у справі №910/1451/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи зазначені судові рішення та направляючи справу на новий розгляд, зазначив, що при новому розгляді справи суду необхідно встановити чи отримував відповідач послуги від позивача на виконання умов укладеного між сторонами договору за спірний період; встановити дійсного отримувача теплової енергії та наявність/відсутність у відповідача обов`язку з її оплати; чи виставлялись ПАТ «Київенерго» рахунки на оплату послуг з постачання теплової енергії відповідачу за заявлений період і чи здійснювалась оплата відповідачем; дослідити умови договорів оренди у разі їх наявності; з`ясувати, чи припинено КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» та чи є відповідач правонаступником усіх його прав, обов`язків та майна.

Відповідно до частини 1 статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у справі №910/1541/16 (суддя Сівакова В.В.) позов Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» 65 969 (шістдесят п'ять тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 74 коп. основного боргу за спожиту теплову енергію, 18 690 (вісімнадцять тисяч шістсот дев'яносто) грн. 15 коп. пені, 19 377 (дев'ятнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн. 28 коп. збитків від зміни індексу інфляції, 1 765 (одна тисяча сімсот шістдесят п'ять) грн. 06 коп. - 3% річних, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодними доказами не спростовано. Посилання відповідача на те, що з внесенням Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» (№ 1198-18 від 26.04.2014) змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», він (відповідач) не може виступати стороною договору, не взяті судом до уваги, оскільки прийняті зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачають автоматичного розірвання або припинення договорів у сфері теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, які діяли до прийняття цього Закону, а тому, оскільки договір до 01.09.2015 був чинний та стороною договору, на яку покладено обов'язок по сплаті вартості спожитої теплової енергії, є відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у справі №910/1541/16 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що 26.04.2014 набрав чинності Закон України від 10.04.2014 №1198-VII, яким до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, і з 26.04.2014 відповідач, не будучи теплопостачальною організацією та не маючи ліцензії на провадження діяльності у відповідній сфері, не може бути виконавцем послуг з централізованого опалення.

У свою чергу, відповідно до частини 2 статті 21, частини 2 статті 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ПАТ «Київенерго» як виконавець та виробник комунальної послуги з централізованого опалення зобов`язаний був з 26.04.2014 підготувати та укласти із споживачем прямі договори на надання житлово-комунальних послуг.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2017 (головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді Отрюх Б.В., Тищенко А.І.) прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до провадження, розгляд справи призначено на 25.04.2017.

У подальшому склад суду змінювався, розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 (у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Майданевич А.Г.) залучено до участі у справі: 1) КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва»; 2) ТОВ «ДЦ Україна»; 3) ВАТ «Хімчистка Ювілейна», як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розгляд справи №910/1541/16 відкладено на 29.08.2017.

У зв'язку із перебуванням суддів Отрюха Б.В. та Майданевича А.Г. у відпустці, розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 №09-53/3412/17 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Суховий В.Г., Хрипун О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 прийнято апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва до провадження у наступному складі колегії суддів: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Суховий В.Г., Хрипун О.О., розгляд справи призначено на 10.10.2017.

Представники третіх осіб, залучених до участі у справі ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017, у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третіх осіб про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштових відправлень, колегія суддів, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третіх осіб.

Представник позивача у судових засіданнях проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача у судових засіданнях підтримував доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати, у позові відмовити повністю.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи, 01.11.2000 між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», яке змінило найменування на Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Державним комунальним підприємством по експлуатації та ремонту жилого фонду Дніпровського району, правонаступником якого є Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (абонент), було укладено Договір №1210038 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі, Договір).

Відповідно пункту 1.1. вказаного Договору його предметом є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором (за адресою: м. Київ, вул. Кібальчича, 11В).

У відповідності до положень пункту 2.1. Договору сторони зобов'язались при виконанні умов договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, керуватися тарифами, затвердженими Київською міською державною адміністрацією, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 2.2.1. Договору енергопостачальна організація зобов'язується постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з додатком № 1 до договору.

Пунктом 2.3.1. Договору визначено, що абонент зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Згідно пункту 2.3.2. Договору абонент зобов'язався виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Також, сторонами Договору було погоджено:

- тарифи та порядок розрахунків (додаток № 4), відповідно до якого абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в районному відділі теплозбуту №6 за адресою: вул. Меліоративна, буд. №11 табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду. Абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця, або оформлює договір про заставу майна, згідно Закону України «Про заставу» як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії;

- умови припинення подачі теплової енергії (додаток № 7).

Даний договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2000. Договір вважається подовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (пункти 8.1., 8.4. Договору).

Додатком №9 до Договору визначено абонентів, які знаходяться на балансі КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва та яким надаються послуги, а саме: житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 11-В (особовий рахунок 1210038), який за своїм призначенням є господарчим блоком.

Як зазначає позивач, відповідно до умов вказаного Договору він поставив, а відповідач спожив теплову енергію за період з 01.11.2014 по 01.04.2015 на загальну суму 116 082,70 грн., що підтверджується табуляграмами споживання теплової енергії, відомостями обліку споживання теплової енергії та довідкою про розрахунок основного боргу, з яких відповідачем було сплачено лише 46 042,61 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач вважає, що відповідачем в порушення умов Договору не було у повному обсязі сплачено вартість використаної теплової енергії за період з 01.11.2014 по 01.04.2015, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 65 969,74 грн. та за неналежне виконання зобов'язань позивачем нараховані пеня в сумі 18 690,15 грн., збитки від зміни індексу інфляції в розмірі 19 377,28 грн. та 3% річних в сумі 1 765,06 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до статей 1, 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідач стверджує, що у заявлений до стягнення період він не мав статусу балансоутримувача будинку за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 11-В та не був споживачем теплової енергії по цьому будинку, а заборгованість, яка виникла у період з 01.11.2014 по 01.04.2015, має бути сплачена новим балансоутримувачем - КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва».

Розпорядженням Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 №335 «Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної державної адміністрації» (том 1, а.с. 75-76) житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва був переданий на праві господарського відання КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», у тому числі і будівля, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 11-В, що підтверджується відповідним актом приймання - передачі основних засобів від 30.09.2013.

З матеріалів справи вбачається, що у спірних правовідносинах, які виникли за Договором №1210038 від 01.11.2000 відповідача - КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва визначено саме споживачем (абонентом), а не балансоутримувачем та на нього покладено обов'язок сплачувати вартість спожитої теплової енергії (пункт 2.3.1. Договору).

При цьому, пунктом 9.4. Договору передбачено, що жодна із сторін не має право передавати свої права та обов'язки за даним договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони. При наявності такої необхідності договір необхідно переоформити на нового суб'єкта договору.

Відповідно до пункту 9.3. Договору у випадках передачі абонентом об'єкту іншій організації, енергопостачальна організація повинна бути повідомлена в 3-денний термін відповідним двостороннім листом здаючого та приймаючого об'єкт. У цьому разі договір буде припинений тільки при повній сплаті абонентом заборгованості за спожиту теплову енергію.

Отже, у зв'язку зі зміною балансоутримувача договір постачання №1210038 від 01.11.2000 правомірно не був розірваний сторонами, також не було проведено і заміни сторони цього договору з КП по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва».

Наданий відповідачем до матеріалів справи акт приймання-передачі основних засобів від 30. 09.2013 свідчить лише про передачу відповідачем майна на баланс КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», зокрема, будинку за адресою Кибальчича, 11-В, на виконання Розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17.06.2013 №335, а не про зміну сторони у господарському зобов'язанні.

Натомість, будь-яких розподільчих балансів чи передавальних актів між відповідачем та КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва», що стосуються договору №1210038 від 01.11.2000 після прийняття вищевказаного розпорядження, цими підприємствами не складались, а відтак зобов'язання (заборгованість) за вказаним Договором новому балансоутримувачу не передавалось.

Відповідач вказував, що дія Договору №1210038 від 01.11.2000 припинилась, а тому немає підстав для сплати заборгованості. Відповідно до пункту 8.2. Договір припиняє свою дію в випадках закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття рішення судом; передбачених пунктом 6.4.1 договору; ліквідації сторін.

Листом №47-3579 від 07.08.2014 (том 1, а.с. 83-90) відповідач просив розірвати договір на постачання теплової енергії за взаємною згодою сторін з 01.08.2014.

У відповіді на вказаний лист за №029/53/8271 від 26.08.2014 р. позивач зазначив про припинення договорів, укладених із КП УЖГ Дніпровського району м. Києва з 20.06.2014, які стосуються лише житлових будинків, при цьому будинок за адресою: м. Київ, вул. Кибальчича, 11-В, (господарчий блок), до такого переліку не відноситься.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічне положення закріплено у частині 1 статті 188 Господарського кодексу України, якою передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 3 статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, сторони дійшли взаємної згоди про розірвання з 20.06.2014 лише договорів в частині здійснення постачання теплової енергії населенню.

У подальшому, листом №47-1585 від 19.05.2015 (том 1, а.с. 98) відповідач просив позивача з 15.04.2015 припинити дію договорів на постачання теплової енергії господарчим блокам.

У відповідь на вказану пропозицію позивач листом №029/53/1/10292 від 28.08.2015 надав згоду припинити дію таких договорів, зокрема, і Договору №1210038 з 01.09.2015.

Отже, сторони погодили припинити Договору №1210038 лише з 01.09.2015.

При цьому, позивач повідомляв відповідача, що нарахування за послуги з постачання гарячої води здійснюється саме балансоутримувачу житлових будинків, яким на той час (до припинення дії договору) був саме КП УЖГ Дніпровського району м. Києва (лист № 029/53/1/1137 від 27.01.2015; том 1, а.с. 100). При цьому, матеріали справи містять витяги з облікових карток надання послуг відповідачу, як споживачу.

Отримання відповідачем послуг з постачання теплової енергії у гарячій воді у спірний період підтверджується також корінцями нарядів №154 від 29.10.2014 та №50 від 08.04.2015 (том 2, а.с. 70-71) , які свідчать, що на виконання заяви відповідача ПАТ «Київенерго» було здійснене підключення споживача (господарчого блоку по вул. Кибальчича 11-В) до теплових мереж енергопостачальної організації під час опалювального періоду та подальше його відключення після закінчення такого опалювального періоду.

Отже, з урахуванням встановлених обставин у справі, КП УЖГ Дніпровського району м. Києва був споживачем за Договором №1210038 від 01.11.2000 та саме він несе відповідальність за невиконання господарського зобов'язання у період з листопада 2014 року по квітень 2015 року.

При цьому, лист КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» №103/46-5199 від 21.10.2014 (том 2, а.с. 77-78), на який посилається відповідач (про надання дозволу на подачу теплоносія до господарчих блоків, зокрема, за адресою: вул. Кибальчича, 11-В), судом відхиляється, оскільки цей лист не свідчить про заміну сторони споживача у Договорі.

Щодо посилань відповідача на припинення зобов'язань за Договором на підставі внесених до діючого законодавства змін, колегія суддів зазначає, що 26.04.2014 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії». Вказаним Законом були внесені зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Також, було доповнено статтю 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» частиною 3, згідно якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що внесення змін до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не передбачає автоматичного розірвання договорів у сферах теплопостачання та надання житлово-комунальних послуг, які діяли до прийняття цього Закону. Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Окрім того, визначені зміни до закону не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послуг. Відтак, оскільки Договір до 01.09.2015 був чинний, а тому обов'язковим до виконання, про що зазначалося вище, а стороною договору, на яку покладено обов'язок по сплаті вартості спожитої теплової енергії, є відповідач, то і спірна заборгованість за договором є заборгованістю Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, а припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати вже наданих послуг. Позивачем пред'явлено до стягнення суму боргу за період до припинення дії договору за взаємною згодою сторін.

Щодо рішення Київської міської ради від 23.07.2015 №823/1687, яким було вирішено припинити КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, колегія суддів зазначає, що таке рішення не впливає на права та обов'язки сторін за Договором №1210038, оскільки, як вже було встановлено судом, споживач (абонент) за вказаним договором (КП УЖГ Дніпровського району м. Києва) не змінювався.

Відповідач також посилався на Договір про співпрацю №0410001 від 05.08.2014, укладений між КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» та ПАТ «Київенерго». Слід зазначити, що стороною цього договору про співпрацю є суб'єкт господарювання КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», предметом діяльності якого є надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій житлових будинків відповідно до додатку № 1 до договору. У той же час, з матеріалів справи вбачається, що господарчі блоки не увійшли до переліку приміщень, вказаних у додатку № 1 до договору про співпрацю, постачання теплової енергії у гарячій воді яким, здійснювалося ПАТ «Київенерго» за Договором №1210038.

Таким чином, відповідач є особою, яка фактично отримувала надані позивачем послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води у період з 01.11.2014 по 01.04.2015, та він зобов'язаний оплатити їх вартість.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач правомірно заявив вимоги про стягнення несплаченої заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії у вигляді гарячої води в сумі 65 969,74 грн. за період з 01.11.2014 по 01.04.2015, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 18 690,15 грн., 19 377,28 грн. збитків від зміни індексу інфляції та 1 765,06 грн. 3% річних.

З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7 Додатку 4 визначено, що відповідачу на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) позивачем нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення, але не більше суми, обумовленої чинним законодавством України.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача 18 690,15 грн. пені є обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, колегія суддів, перевіривши розрахунок, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 19 377,28 грн. та 1 765,06 грн. 3% річних є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у справі №910/1541/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у справі №910/1541/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1541/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді О.О. Хрипун

В.Г. Суховий