УХВАЛА

09.10.2017Справа № 910/11237/17
За позовом Славутської міської ради

до Кабінету Міністрів України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Славутське Управління водопровідно-каналізаційного господарства

треті особи, які не заявляють самосійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та Міністерство оборони України

про зобов'язання вчинити дії.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Соболевська Т.В., за довіреністю;

від відповідача: Полець Д.М., за довіреністю;

від третьої особи - 1: Рибіцький О.Є., за довіреністю;

від третьої особи - 2: Панчук Л.Ф., за довіреністю;

від третьої особи - 3: Бабін Д.А., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Славутської міської ради (далі - позивач) до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії, а саме:

- зобов'язати Кабінет Міністрів України вилучити з постійного користування державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат» земельну ділянку площею 3600 кв.м. свердловини № 6 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1089 кв.м. свердловини № 7 водозабору «Південний» земельну ділянку площею 810 кв.м. свердловини № 8 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1156 кв.м. свердловини № 9 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 900 кв.м. свердловини № 10 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1047 кв.м. свердловини № 11 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 600 кв.м. свердловини № 12 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 3 778 кв.м. свердловини № 13 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 800 кв.м. свердловини № 14 водозабору «Південний»;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України передати у власність Славутської міської ради земельну ділянку площею 3600 кв.м. свердловини № 6 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1089 кв.м. свердловини № 7 водозабору «Південний» земельну ділянку площею 810 кв.м. свердловини № 8 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1156 кв.м. свердловини № 9 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 900 кв.м. свердловини № 10 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1047 кв.м. свердловини № 11 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 600 кв.м. свердловини № 12 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 3 778 кв.м. свердловини № 13 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 800 кв.м. свердловини № 14 водозабору «Південний».

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що у власності територіальної громади м. Славути в особі Славутської міської ради перебувають об'єкти нерухомості - приміщення водозаборів «Південний № 6», «Південний № 7», «Південний № 8», «Південний № 9», «Південний № 10», «Південний № 11», «Південний № 12», «Південний № 13», «Південний № 14», які розташовані за межами населеного пункту Славута на території Цвітоської сільської ради за адресою вул. Михайлова, 1В, с. Ташки, Славутського району та перебуваються на балансі та в повному господарському віданні Славутського управління водопровідно-каналізаційного господарства, однак для продовження дозволу на спеціальне використання водних ресурсів Славутському управлінню водопровідно-каналізаційного господарства для належного забезпечення потреб мешканців міста Славута та підприємств водою необхідно долучити правовстановлюючі документи на земельні ділянки під об'єктами нерухомого майна згідно вимог законодавства. При цьому позивач зазначає, що з метою врегулювання питання в позасудовому порядку міською радою неодноразово направлялись листи до Міністерства оборони України та до ліспромкомбінату з проханням здійснити поділ відповідної земельної ділянки під об'єктами нерухомого майна з урахуванням охоронних зон, а також припинити у встановленому законодавством порядку право на користування ними чи посприяти у вирішенні зазначеного питання іншим законодавчо передбаченим способом. Проте, згідно отриманої відповіді, вирішення питання щодо передачі земель оборони призупинено до прийняття окремого рішення Першим віце-прем'єр-міністром України. Однак, відповідач, всупереч діючому законодавству, не приймає необхідного рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11237/17, залучено до участі у справі Славутське Управління водопровідно-каналізаційного господарства у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та Міністерство оборони України у якості третіх осіб, які не заявляють самосійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, розгляд справи призначено на 31.07.2017.

31.07.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником третьої особи - 2 було подано письмові пояснення по справі.

Також, 31.07.2017 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

Представники учасників судового процесу у судове засідання 31.07.2017 з'явились.

У судовому засіданні 31.07.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 11.09.2017.

15.08.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником третьої особи - 3 були подані письмові пояснення.

11.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представники позивача та третіх осіб у судове засідання 11.09.2017 не з'явились, представник відповідача з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене клопотання та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд його задовольнив та продовжив строк вирішення спору у справі №910/11237/17 на п'ятнадцять днів.

За результатами розгляду клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд задовольнив його.

Враховуючи неявку представників позивача та третіх осіб в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням позивачем та третьою особою - 1 вимог ухвали Господарського суду міста Києва, розгляд справи було відкладено на 25.09.2017.

25.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником третьої особи - 2 було подано заява про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 25.09.2017 представник позивача з'явився та подав заяву про уточнення позовних вимог.

Представники інших учасників судового процесу у судове засідання 25.09.2017 з'явились.

У судовому засіданні 25.09.2017 судом було оголошено перерву до 09.10.2017.

02.10.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від представника третьої особи - 2 надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 09.10.2017 представники учасників судового процесу з'явились.

Дослідивши у судовому засіданні 09.10.2017 заяву позивача про уточнення позовних вимог, встановив, що зазначена заява за своєю природою є заявою про зміну предмету позову, а тому господарський суд приймає її до розгляду, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» N 18 від 26 грудня 2011 року, ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

Згідно з частинами 4, 5 та 6 п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Враховуючи те, що позивач фактично змінив первісні позовні вимоги про - зобов'язання Кабінету Міністрів України вилучити з постійного користування державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат» земельну ділянку площею 3600 кв.м. свердловини № 6 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1089 кв.м. свердловини № 7 водозабору «Південний» земельну ділянку площею 810 кв.м. свердловини № 8 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1156 кв.м. свердловини № 9 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 900 кв.м. свердловини № 10 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1047 кв.м. свердловини № 11 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 600 кв.м. свердловини № 12 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 3 778 кв.м. свердловини № 13 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 800 кв.м. свердловини № 14 водозабору «Південний» та зобов'язання Кабінету Міністрів України передати у власність Славутської міської ради земельну ділянку площею 3600 кв.м. свердловини № 6 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1089 кв.м. свердловини № 7 водозабору «Південний» земельну ділянку площею 810 кв.м. свердловини № 8 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1156 кв.м. свердловини № 9 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 900 кв.м. свердловини № 10 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 1047 кв.м. свердловини № 11 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 600 кв.м. свердловини № 12 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 3 778 кв.м. свердловини № 13 водозабору «Південний», земельну ділянку площею 800 кв.м. свердловини № 14 водозабору «Південний» на зобов'язання Кабінету Міністрів України вилучити з постійного користування державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» земельні ділянки під свердловинами водозабору «Південний», розташовані по вул. Михайлова, в с. Ташки Цвітоської сільської ради Славутської ради Славутського району Хмельницької області: площею 3600 кв.м. свердловини № 6, площею 1089 кв.м. свердловини № 7, площею 810 кв.м. свердловини № 8, площею 1156 кв.м. свердловини № 9, площею 900 кв.м. свердловини № 10, площею 1047 кв.м. свердловини № 11, площею 600 кв.м. свердловини № 12, площею 3 778 кв.м. свердловини № 13, площею 800 кв.м. свердловини № 14 та зобов'язати Кабінет Міністрів України розглянути питання щодо передачі у власність територіальній громаді м. Славути, Хмельницької області в особі Славутської міської раді земельні ділянки під свердловинами водозабору «Південний», розташовані по вул. Михайлова, 1В, в с. Ташки Цвітоської сільської ради Славутського району Хмельницької області: площею 3600 кв.м. свердловини № 6, площею 1089 кв.м. свердловини № 7, площею 810 кв.м. свердловини № 8, площею 1156 кв.м. свердловини № 9, площею 900 кв.м. свердловини № 10, площею 1047 кв.м. свердловини № 11, площею 600 кв.м. свердловини № 12, площею 3 778 кв.м. свердловини № 13, площею 800 кв.м. свердловини № 14 зазначена заява про уточнення позовних вимог є заявою про зміну предмету позову, яка не суперечить приписам ГПК України та приймається судом до розгляду.

У судовому засіданні 09.10.2017 представник відповідача подав клопотання про припинення провадження у справі, в обґрунтування якого, відповідачем зазначено, що частиною другою статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, в свою чергу до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах, зокрема про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездітності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання. Таким чином, оскільки даний позов пред'явлено позивачем до відповідача, як до суб'єкта владних повноважень і цей спір про зобов'язання останнього вчинити певні дії в межах своїх повноважень не носить господарсько-правовий характер, оскільки є публічно-правовим, крім того, між сторонами відсутні господарські відносини, врегульовані Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі № 910/11237/17, з огляду на наступне.

Предметом позову є зобов'язання Кабінету Міністрів України вилучити з постійного користування земельні ділянки та зобов'язання Кабінету Міністрів України розглянути питання щодо передачі у власність територіальній громаді земельні ділянки.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, які виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Частинами 1 та 2 ст. 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім:

- спорів про приватизацію державного житлового фонду;

- спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов;

- спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін;

- спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

- інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

У пунктах 2, 3 та 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» N 10 від 24 жовтня 2011 року зазначено, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4 1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження в разі, якщо склад учасників спору відповідає статті 1 ГПК України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

В свою чергу, позивач у своїй позовної заяві, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, яка прийнята судом до розгляду, просить суд:

- зобов'язати Кабінет Міністрів України вилучити з постійного користування державного підприємства «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» земельні ділянки під свердловинами водозабору «Південний», розташовані по вул. Михайлова, в с. Ташки Цвітоської сільської ради Славутської ради Славутського району Хмельницької області: площею 3600 кв.м. свердловини № 6, площею 1089 кв.м. свердловини № 7, площею 810 кв.м. свердловини № 8, площею 1156 кв.м. свердловини № 9, площею 900 кв.м. свердловини № 10, площею 1047 кв.м. свердловини № 11, площею 600 кв.м. свердловини № 12, площею 3 778 кв.м. свердловини № 13, площею 800 кв.м. свердловини № 14;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України розглянути питання щодо передачі у власність територіальній громаді м. Славути, Хмельницької області в особі Славутської міської раді земельні ділянки під свердловинами водозабору «Південний», розташовані по вул. Михайлова, 1В, в с. Ташки Цвітоської сільської ради Славутського району Хмельницької області: площею 3600 кв.м. свердловини № 6, площею 1089 кв.м. свердловини № 7, площею 810 кв.м. свердловини № 8, площею 1156 кв.м. свердловини № 9, площею 900 кв.м. свердловини № 10, площею 1047 кв.м. свердловини № 11, площею 600 кв.м. свердловини № 12, площею 3 778 кв.м. свердловини № 13, площею 800 кв.м. свердловини № 14.

З огляду на вимоги позивача, зазначені у прохальній частині позовної заяви, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, суд дійшов висновку про непідвідомчість даного спору господарським судам, з огляду на наступне.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» N 10 від 24 жовтня 2011 року, до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах:

а) про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність;

б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання;

в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління;

г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Інші справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з статтею 113 та статтею 116 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України:

1) забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України;

2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина;

3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України;

5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об'єктами державної власності відповідно до закону;

6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання;

7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю;

8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи;

9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади;

9-1) утворює, реорганізовує та ліквідовує відповідно до закону міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади;

9-2) призначає на посади та звільняє з посад за поданням Прем'єр-міністра України керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України;

10) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних завдань Кабінету Міністрів України належать:

1) забезпечення державного суверенітету та економічної самостійності України, здійснення внутрішньої та зовнішньої політики держави, виконання Конституції та законів України, актів Президента України;

2) вжиття заходів щодо забезпечення прав і свобод людини та громадянина, створення сприятливих умов для вільного і всебічного розвитку особистості;

3) забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

4) розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного, науково-технічного, соціального, культурного розвитку, охорони довкілля, а також розроблення, затвердження і виконання інших державних цільових програм;

5) забезпечення розвитку і державної підтримки науково-технічного та інноваційного потенціалу держави;

6) забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об'єктами державної власності відповідно до закону;

7) здійснення заходів щодо забезпечення обороноздатності та національної безпеки України, громадського порядку, боротьби із злочинністю, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій;

8) організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи;

9) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

При цьому, у статті 13 Земельного кодексу України визначено повноваження Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин, до яких належить:

а) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом;

б) реалізація державної політики у галузі використання та охорони земель;

в) викуп земельних ділянок для суспільних потреб у порядку, визначеному законом;

г) координація проведення земельної реформи;

ґ) розроблення і забезпечення виконання загальнодержавних програм використання та охорони земель;

д) організація ведення державного земельного кадастру, державного контролю за використанням і охороною земель та здійснення землеустрою;

е) встановлення порядку проведення моніторингу земель;

е 1) внесення до Верховної Ради України пропозицій щодо встановлення та зміни меж районів, міст;

є) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

В свою чергу, статтею 27 Лісового кодексу України визначено, що Кабінет Міністрів України у сфері лісових відносин:

1) забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісових відносин;

2) спрямовує та координує діяльність органів виконавчої влади щодо організації охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

3) забезпечує розроблення та виконання загальнодержавних програм з охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

4) затверджує державні програми з охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

5) передає у власність, надає у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельні лісові ділянки, що перебувають у державній власності;

7) приймає рішення про обмеження або тимчасове припинення діяльності підприємств, установ та організацій у разі порушення ними природоохоронного та лісового законодавства;

8) вирішує інші питання у сфері лісових відносин відповідно до Конституції України та закону.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» (далі - Постанова № 8) адміністративним судам роз'яснено, що за змістом частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Законодавство не містить визначення терміна «публічно-правовий спір». Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з'ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань (пункт 3 Постанови № 8).

Таким чином, спірні правовідносини виникли в результаті здійснення Кабінетом Міністрів України владних функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

У пункті 4.2 Постанови № 18 зазначено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК України).

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що даний спір підлягає вирішенню в адміністративному суді, а провадження у справі - припиненню.

Суд звертає увагу позивача на наслідки припинення провадження у справі, вказані в частині 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, зокрема у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Частиною 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки, позивачем не заявлено про повернення судового збору, то сплачений судовий збір наразі не повертається. Водночас позивач не позбавлений права звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору сплаченого за подання даного позову до суду.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ч. 3 ст. 80, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 910/11237/17 за позовом Славутської міської ради до Кабінету Міністрів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Славутське Управління водопровідно-каналізаційного господарства, треті особи, які не заявляють самосійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат» та Міністерство оборони України про зобов'язання вчинити дії припинити.

Суддя О.А. Грєхова