ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2017 Справа №917/1904/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: Данілова Н.Н.,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства

теплового господарства "Полтаватеплоенерго",

вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008

до Командитного товариства "ОСОБА_2 та інші - фірма "Агропродукт",

пров. Шевченка, 3, м. Полтава, 36007

про зобов'язання вчинити певну дію (відновити централізоване теплопостачання в нежитловому приміщенні до попереднього стану), -

ВСТАНОВИВ:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Командитного товариства "ОСОБА_2 та інші - фірма "Агропродукт" про зобов'язання відповідача відновити централізоване теплопостачання в нежитловому приміщенні (магазин) по пров. Рибальському, 22 в м. Полтаві до попереднього стану, посилаючись на порушення порядку відключення споживачів від мереж централізованого теплопостачання.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 02.12.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 23.12.2016.

16.01.2017 позивачем подано заперечення на відзив позивача, в якому позивач вказує, що відключення нежитлового приміщення відповідача від мережі централізованого опалення було здійснено відповідачем у період, коли таке відключення не було передбачено нормативно-правовими актами, тому позовні вимоги про зобов'язання відновити за свій рахунок систему центрального опалення у приміщенні є обґрунтованими.

20.01.2017 від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких проти позову заперечує, вказує що згідно Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (п. 2) від 11 грудня 2000 року за адресом м. Полтава, пров. Рибальський, 22, (магазин вбудований в житловий будинок), приміщення магазину було прийнято без встановлення системи теплопостачання, а тому відповідач нічого не демонтував і не переобладнував системи тепло споживання, на що в своєму позові посилається позивач.

В судовому засіданні 31.01.2017 представник позивача позов підтримав у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві та запереченнях на відзив.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у запереченнях на позовну заяву, посилаючись на те, що з моменту вводу в експлуатацію магазину, а саме з 2000 року не користується централізованим опаленням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/308/16 від 16.05.2016 задоволено позовні вимоги ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" та визнано укладеним договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №4056 "С' між ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" та Командитним товариством "ОСОБА_2 та інші - фірма "Агропродукт" разом з Додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії" в редакції позивача, що направлений відповідачу з пропозицією за №30.1-3060 від 23.11.2015. Договір №4056 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води між сторонами укладено з метою забезпечення опалення нежитлового приміщення по пров. Рибальському, 22, що належить останньому на праві приватної власності. 01.11.2016 представниками підприємства та споживача проведено перевірку системи теплопостачання, про що складено відповідний акт. Перевіркою встановлено, що всі опалювальні прилади нежитлового приміщення демонтовані від стояків внутрішньо будинкової системи опалення. На стояках встановлено замикаючі ділянки. Транзитні металеві стояки, що проходять через нежитлове приміщення були не ізольовані. Представникам підприємства було надано Висновок №91 експертного будівельно-технічного дослідження нежитлових приміщень в житловому будинку (магазин), що розташований по пров. Рибальському, 22 в м. Полтаві, (судовий експерт Авдеева Н.М.), відповідно до якого станом на 07.10.2016 встановлено відключення від централізованого опалення. Відключення проведено шляхом від'єднання приладів опалення приміщення від внутрішньо будинкової системи опалення. 03.11.2016 представниками підприємства та споживача проведено перевірку системи теплопостачання, про що складено відповідний акт. Перевіркою встановлено, що транзитні стояки, що проходять через нежитлове приміщення виконана термоізоляція та пломбування встановленої термоізоляції.

Позивач зазначає, що відповідно до вимог пункту 39 Договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води №4056 "С", розірвання договору з ініціативи "Споживача" проводиться за узгодженням сторін і за наявності технічної можливості на вимогу "Споживача" за умови попередження "Теплопостачальної організації" за один місяць і проведення, із згоди "Теплопостачальної організації", заходів по відключенню систем. Нежитлове приміщення за вищевказаною адресою має спільну систему опалення з житловим будинком. Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, що затверджені постановою КМУ №1198 від 3 жовтня 2007 (далі - Правила №1198), споживач зобов'язаний не допускати переобладнання системи тепло споживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди). Відключення окремих приміщень здійснюється з урахуванням вимог п.2.1 ДБН В.2.6-31-2006 "Теплова ізоляція будівель" в частині забезпечення мінімального допустимого опору теплопередачі огороджувальних конструкцій відключених приміщень. Відповідно п. 3.8 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний дотримуватись вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена, затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання", схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщення вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Процедура відключення споживачів визначена Порядком "Про відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання", що затверджений Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 року. Відповідно до вказаного порядку для вирішення питання відключення житлового будинку від мереж централізованого опалення його власник повинен звернутися до міжвідомчої комісії, що створена для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО і ГВП з письмовою заявою.

Однак, як стверджує позивач, відповідачем не взято до уваги вищезазначений порядок, самовільно змінено проектне рішення, що призвело до порушення норм законодавства, а також прав позивача, про що позивач дізнався лише після перевірки системи опалення підприємством. В зв'язку з викладеними обставинами позивач просить суд зобов'язати відповідача відновити централізоване теплопостачання в нежитловому приміщенні (магазин) по пров. Рибальському, 22 в м. Полтаві до попереднього стану.

Відповідач як на підставу своїх заперечень вказує, що згідно Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (а.с. 55-58) від 11 грудня 2000 року за адресою м. Полтава, пров. Рибальський 22, (магазин вбудований в житловий будинок), приміщення магазину було прийнято без встановлення системи теплопостачання, а відтак відповідач не демонтував і не переобладнував системи тепло споживання. Всі нормативні документи, які регламентують порядок відключення споживачів від теплопостачання та на які посилається позивач, стосуються розірвання договору з ініціативи Споживача, однак договір між споживачем та теплопостачальною організацією раніше не укладався, система теплопостачання у приміщенні магазину не встановлювалась, що підтверджується актом державної приймальної комісії про приймання в експлуатацію об'єкта від 11 грудня 2000 року та висновком судового експерта Авдеєвої Н.М. від 07.10.16 №91. З моменту введення в експлуатацію нежитлових приміщень по пров. Рибальському, 22 і до теперішнього часу опалення цього приміщення здійснюється за допомогою приборів електропостачання. Переобладнання не було, протягом 16 років експлуатації даного приміщення не встановлено фактів порушення теплового балансу будинку. В усіх актах перевірки системи теплопостачання не міститься даних про порушення теплового балансу будинку.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що всі нормативні документи, які регламентують порядок відключення споживачів від теплопостачання та на які посилається позивач, стосуються розірвання договору з ініціативи Споживача, однак договір між споживачем та теплопостачальною організацією до прийняття рішенням господарського суду Полтавської області у справі №917/308/16 від 16.05.2016 не укладався.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Як правило, підстава має складний фактичний склад. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується вимога позивача.

Рішення суду повинно відповідати засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено право кожного на справедливий розгляд його справи.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Неправомірними діями є дії суб'єктів цивільних відносин, які суперечать актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. До неправомірних дій слід віднести: завдання шкоди (делікти); дії, вчинені в порушення договірних зобов'язань; зловживання правом, безпідставне збагачення та інше.

Відповідно до приписів статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою статті 13 ЦК України, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Учасники цивільних правовідносин повинні здійснювати цивільні права розумно, добросовісно, у відповідності до вимог актів цивільного законодавства або договору, додержуючись моральних засад суспільства.

Закон, визначаючи межу можливої поведінки учасників цивільних правовідносин, зобов'язує учасників цивільних правовідносин при здійсненні ними своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно з цим здійснення цивільних прав з порушенням прав інших осіб є протиправною поведінкою і може бути підставою для виникнення деліктних зобов'язань; забороняє дії осіб, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Під зловживанням цивільним правом слід розуміти недозволену поведінку учасника цивільних правовідносин, який спирається на суб'єктивне право, що належить йому. Спираючись на нього він виходить за межі можливо допустимої поведінки.

Вимоги позивача про зобов'язання відповідача відновити теплопостачання в нежитловому приміщенні по пров. Рибальському, 22 в м. Полтаві до попереднього стану є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів, що в даному приміщенні таке теплопостачання існувало на момент його здачі чи до прийняття рішення у справі про зобов'язання укласти договір.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В зв'язку з викладеним позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір відповідно до вимог статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.