ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа № 911/2460/17

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ,

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

смт. Рокитне,

про стягнення 10 521,39 грн.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: ОСОБА_1, особисто;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 03.08.2017 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача 10521,39 грн. заборгованості та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір №23/07 від 12.01.2014, за умовами якого перевізник взяв на себе зобов'язання перевозити наданий йому замовником вантаж в міжнародному та міжміському сполучені автомобільним транспортом, і видати вантаж уповноваженій особі замовника на його одержання, та надати при цьому інші додаткові передбачені цим договором послуги, а замовник взяв на себе зобов'язання після прийняття наданих послуг сплатити за них обумовлену суму.

На виконання договору від №23/07 від 12.01.2014 та заявки від 23.07.2015 №29/14 позивач виконав на замовлення відповідача перевезення за маршрутом Німеччина-Україна, вартість якого 27 803,54 грн., що підтверджується СМR А№417479 від 30.07.2015

Позивач зазначає, що відповідач зазначене перевезення оплатив частково, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у сумі 8 000,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку, і на яку нараховує відповідно до ст. 625 ЦК України у зв'язку з неналежним виконанням грошового зобовязання 2 063,39 грн. інфляційних втрат та 458,00 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.08.2017 заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/2460/17 та призначено справу до розгляду на 11.09.2017.

06.09.2017 від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до господарського суду Київської області надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи та про розгляд справи за відсутності позивача.

Ухвалою суду від 11.09.2017 розгляд справи відкладено на 02.10.2017.

В судове засідання 02.10.2017 з'явився позивач особисто, в усних поясненнях просив суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судові засідання 11.09.2017 та 02.10.17 не з'явився, хоча про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується залученими до матеріалів справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, відзив на позов та витребувані судом документи не подав.

Згідно підпункту 3.9.2. пункту 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Розглянувши позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ (далі по тексту - ФОП ОСОБА_1.) до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Рокитне (далі по тексту - ФОП ОСОБА_2.), всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

12.01.2014 між ФОП ОСОБА_1 (перевізник) та ФОП ОСОБА_2 (замовник) було укладено договір №29/14 надання та організації послуг (далі - Договір), відповідно до умов якого:

- відповідно до даного договору "перевізник" бере на себе зобов'язання перевозити наданий йому "експедитором-замовником" (далі - замовник), вантаж в міжнародному та міжміському сполучені автомобільним транспортом і видати вантаж уповноваженій особі замовника (або іншій особі) на його одержання та надати при цьому інші додаткові передбачені цим договором послуги, а замовник зобов'язується після прийняття наданих послуг сплатити за них обумовлену плату (пункт 1.1 договору);

- замовник виступає від імені, за дорученням та за рахунок свого клієнта. Перевізник для виконання своїх зобов'язань по даному договору здійснює перевезення вантажів та гарантує, що має всі необхідні ліцензії, дозволи та документи для безперешкодного здійснення перевезень вантажів в повній відповідності з умовами даного договору (пункт 1.2 договору);

- загальна ціна договору визначається виходячи з вказаних в заявках розміру плати всіх наданих перевізником послуг по кожному окремому перевезенню (далі - плата за перевезення), що узгоджується сторонами та сумарно становить загальну ціну договору (пункт 1.3 договору);

- кожне окреме перевезення здійснюється на основі заявки, яка при погодженні сторонами являється невід'ємною частиною даного договору. Розмір та обсяг робіт перевізника визначають всі подані замовником заявки (пункт 1.4 договору);

- замовник зобов'язаний надати перевізнику не пізніше ніж за 24 год. до запланованої дати завантаження факсимільним чи електронним зв'язком заявку на перевезення. В заявці сторони вказують: маршрут перевезення, кількість та вид вантажу, державний номер транспортного засобу, прізвище і контакти водія, додаткові вимоги до транспортного засобу, дата та адреса завантаження, назва вантажовідправника, контактні телефони, контактні особи, місце митного оформлення вантажу в країні відправлення та призначення (у разі потреби), митні переходи (у разі потреби), дата, адрес розвантаження, назва вантажоодержувача, контактні телефони, контактні особи, суму плати за перевезення, додаткові дані (пункт 2.1.1 договору);

- замовник зобов'язаний забезпечити оплату перевізнику по даному договору в порядку та згідно заявок (пункт 2.1.6 договору);

- перевізник зобов'язаний після виконання кожного перевезення надати замовнику наступні документи, які являються підтвердженням виконаної роботи та підставою для оплати:

ь рахунок встановленого зразка з вказівкою ставки ПДВ, посиланням на податковий статус перевізника (платник податку на прибуток на загальних підставах (п.10.1 ст. 10 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"), єдиний податок % ставка);

ь ксерокопію заявки на перевезення, завірену оригінальною печаткою перевізника;

ь оригінальний екземпляр ТТН/ СМR: з відміткою вантажовідправника, митних органів (при необхідності), вантажоодержувача: печатка, П.І.П., підпис; у разі відсутності печатки у вантажоодержувача, в ТТН/ СМR зазначаються паспортні дані приймальника; необхідно проставити оригінальну печатку перевізника на ТТН ТТН/ СМR;

ь маршрутний лист;

ь податкову накладну, якщо перевізник є платником ПДВ;

ь акт виконаних робіт з обов'язковою вказівкою наступної інформації: посилання на номер та дату договору, заявки; зазначення номеру маршруту, відстані (км.), номера ТТН/ СМR, номера транспортного засобу.

Додатково, якщо були складені - акт про недостачу/пошкодження вантажу, акт огляду вантажу. Пакет документів перевізник відправляє замовнику на адресу:07400, м. Бровари, а/с 236 (пункт 2.2.14 договору);

- сторони погодили, що оплата за послуги замовник здійснює на протязі 20 банківських днів після та за умови отримання від перевізника оригінальних документів, вказаних в п.2.2.14, якщо інше не вказано у заявці. Оплата проводиться на основі оригіналу даного договору з мокрими відтисками печаток і всіх правильно оформлених документів, вказаних в п.2.2.14 договору. При ненаданні перевізником оригіналу акту про брак, про який зазначено в ТТН/ СМR на перевезення, замовником затримується оплата за перевезення до отримання від перевізника акта про брак і визначення ступеня вини перевізника і суми для відшкодування (пункт 3.2 договору);

- даний договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії даного договору жодна із сторін не повідомить одна одну про своє бажання розірвати його, договір вважається пролонгованим на тих же умовах на наступний рік (пункт 7.9 договору);

В межах договору від 12.01.2014 №29/14 відповідач подав а позивач погодив заявку №23/07 від 23.07.2015 на перевезення вантажу, відповідно до умов якої:

- дата і час завантаження - 23.07.2015 Германія, Кетхен (пункт 1);

- маршрут перевезення - Германія, Кетхен 06366 - м. Харків Україна (пункт 2);

- митне оформлення - по факту загрузки (пункт 5);

- вид і вага вантажу - вага нетто 3180 кг., 2 палети 80?120, 4 палети 120?120, клас небезпеки ADR UN 1263/3 ІІІ (пункт 6);

- строк поставлення вантажу - 31.07.2015 (пункт 8);

- місце вивантаження: Україна, Харківська область, Чугуєвський район, п. Малинівка, вул. Олімпійська, 5 (пункт 10);

- ставка 1 200,00 євро по курсу НБУ на момент оформлення довідки про транспортні витрати на протязі 7-10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, рахунку, акту, податкової накладної, договору (пункт 11).

За своєю правовою природою укладений сторонами правочин є договором транспортного експедирування. Відповідно до ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини другої ст. 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

З матеріалів справи вбачається, що виконавцем було виконано обумовлене договором перевезення, що підтверджується товарно-транспортною накладною СМR А№417479 від 30.07.2015 (залучена до матеріалів справи).

Позивач твердить, що на виконання п.2.2.14 договору №29/14 від 12.01.2014 позивач направив відповідачу пакет документів (поштове повідомлення №333), а останній отримав їх 25.08.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (до матеріалів справи залучено).

Відповідач не подав заперечень щодо дати отримання ним пакету документів визначених п.2.2.14 договору та заявкою, факт перевезення позивачем вантажу визнав шляхом часткової оплати основної заборгованості, а відтак твердження позивача про отримання оригіналів документів 25.08.2015 не спростував.

Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами договору №29/14 від 12.01.2014 сторони погодили, що оплата за послуги замовник здійснює на протязі 20 банківських днів після та за умови отримання від перевізника оригінальних документів, вказаних в п.2.2.14, якщо інше не вказано у заявці.

В заявці №23/07 від 23.07.2015 в п.11 зазначено, що 1200 євро по курсу НБУ на момент оформлення довідки про транспортні видатки на протязі 7-10 банківських днів з моменту отримання оригіналів документів, рахунків, акту, податкової накладної, договору.

За таких обставин строк виконання зобов'язання відповідача з оплати транспортно-експедиторських послуг є таким, що сплив 04.09.2015, а від так прострочення настало 05.09.2015.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В ухвалах суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу пропонувалось надати відзив на позов, проте ані відзиву, ані доказів сплати боргу відповідач не надав.

Так, враховуючи що відповідачем доказів сплати боргу надано не було, а також враховуючи фактичне визнання ним факту перевезення шляхом часткової оплати вартості спірного перевезення, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 8 000,00 грн. обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача 2063,39 грн. інфляційних втрат за період з 07.09.2015 по 03.08.2017 та 458,00 грн. 3% річних за період з 07.09.2015 по 03.08.2017.

Суд зазначає, що з поданого позивачем розрахунку вбачається, що позивачем також розрахована пеня в сумі 5 261,35 грн. за період з 07.09.2015 по 03.08.2017, разом з тим в прохальній частині позовної заяви ФОП ОСОБА_1 вимоги про стягнення пені з ФОП ОСОБА_2 не заявлено, а від так вимога про стягнення пені не підлягає розгляду судом.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 2063,39 грн. інфляційних втрат за період з 07.09.2015 по 03.08.2017 та 458,00 грн. 3% річних за період з 07.09.2015 по 03.08.2017, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16|3-1522гс16.

Суд зазначає, що позивачем невірно визначено день виникнення прострочення, разом з тим, суд при перевірці розрахунку інфляційних втрат та 3% річних не виходить за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання.

Так, відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку (за кожний повний місяць існування заборгованості, не виходячи за межі заявленого позивачем періоду).

Здійснивши власний розрахунок належних до сплати 3% процентів річних за період з 07.09.2015 по 03.08.2017, суд встановив, що вірно розраховані належні до сплати проценти річних становлять 457,64 грн., у зв'язку з чим вказану вимоги позивача слід задовольнити частково.

Здійснивши власний розрахунок належних до сплати інфляційних втрат за період жовтень 2015 по липень 2017, суд встановив, що вірно розраховані належні до сплати інфляційні втрати становлять 1 856,81 грн., у зв'язку з чим вказану вимоги позивача також слід задовольнити частково.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунок позивача, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, законними та такими, що підлягають частковому задоволенню. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача - ФОП ОСОБА_3 на користь позивача 8 000,00 грн. основного боргу, 457,64 грн. процентів річних та 1 856,81 грн. інфляційних втрат.

Оскільки спір виник в результаті неправильних дій відповідача, який неналежним чином виконав своє господарське зобов'язання, що призвело до необхідності позивачу звертатися до суду за захистом свого порушеного права, суд у відповідності до ст. 49 ГПК України покладає на відповідача відшкодування позивачу судового збору в мінімальному законом встановленому розмірі в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 32-34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (09600, АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02140, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2)

8 000,00 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок) основного боргу,

457,64 грн. (чотириста п'ятдесят сім гривень шістдесят чотири копійки) процентів річних,

1 856,81 грн. (одна тисяча вісімсот п'ятдесят шість гривень вісімдесят одна копійка) інфляційних втрат,

1600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 12.10.2017

Суддя О.В. Конюх