ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р.Справа № 916/1900/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 04.09.2017р.;

від відповідача: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1900/17:

За позовом: Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області;

до відповідача: Житлово-будівельного кооперативу "ЧОРНОМОРЕЦЬ-1";

про стягнення 353026,79 грн., -

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство Чорноморськтеплоенерго Чорноморської міської ради Одеської області (даліПозивач) звернулось до Житлово-будівельного кооперативу "ЧОРНОМОРЕЦЬ-1" (даліВідповідач) із позовом про стягнення боргу за постачання теплової енергії у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов Договору №12-Ж18 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 30.09.2009р.

Під час розгляду справи позивачем наддавались заяви про зменшення розміру позовних вимог, за останньою з яких, поданою в засіданні суду 11.10.2017 р., позивач, у зв'язку з добровільною сплатою відповідачем основного боргу, просить стягнути з відповідача 59084, 89 грн пені, 46326, 68грн. інфляційних, 6471 грн. трьох відсотків річних та 5295,4 грн. судового збору.

Відповідач в засідання суду не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи за адресою зазначеною у позові та витязі з ЄДРЮОФОП (поштове повідомлення стосовно відповідача у справі).

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Справа розглянута за приписами ст. 75 ГПК України.

В засіданні господарського суду оголошено перерву з 11.09.2017р. по 11.10.2017р. за правилами ст. 77 ГПК України.

За правилами ст. 85 ГПК України в засіданні господарського суду, у присутності пердставника позивача, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, відповідно до договору № 12-Ж18 від 01.11.2008 року на постачання теплової енергії в гарячій воді КП «ЧТЕ» здійснює постачання теплової енергії на опалення в потрібних відповідачу обсягах, а відповідач зобовязується сплачувати отримані послуги за встановленими тарифами (цінами), про що свідчить безпосередньо даний договір.

Додатком 1 до договору № 12-Ж18 від 01.11.2008 р. передбачена вартість послуг з теплопостачання, яка була встановлена Рішенням виконавчого комітету Чорноморської (раніше - Іллічівської) міської ради.

Також, пунктом 6.2. договору передбачено, що плата за послуги по теплопостачанню може бути змінено в односторонньому порядку на підставі рішення відповідних органів. Про зміну тарифів на підставі Постанови НКРЕКП від 09.06.2016 р. № 955 Відповідач був повідомлений, що підтверджується копією повідомлення щодо встановлення тарифів від 04.11.2016 р. №01-05.1/1174.

В період з січня 2017 р. по березень 2017 р. включно позивачем надавалися послуги по теплопостачанню відповідачу, що підтверджується актом про включення систем опалення, розпорядженням Чорноморського міського голови про початок опалювального сезону 2016-2017 р.р.

Згідно з п. 6.5. договору № 12-Ж18 від 01.11.2008 року сплата за послуги відповідач повинен здійснюватися щомісячно по виставленним рахункам на протязі трьох банківських днів з часу отримання рахунку. Рахунки на оплату за послуги по теплопостачанню щомісяця надавалися Відповідачу, але Відповідачем у період з січня 2017 р. по липень 2017 р. включно вищезазначена умова договору не виконувалась в повному обсязі і станом на 27.07.2017 р. виникла заборгованість у сумі 241144,22 грн., що підтверджується відомістю нарахувань і оплат.

Відповідно до п. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання - це вид цивільних правовідносин.

Статтею 193 ГК України, статтею 526 ЦК України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом (ч.7 ст. 193 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ч. 1 ст. 277 ГК України абоненти користуються енегією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Положенням ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. З ст. 24, ч. 2 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» основними обовязками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно- правових актів. Теплопостачальні організації зобовязані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду.

У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку (ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання»).

Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.07 р. визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показань вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховуються відповідно до теплового навантаження, визначеного в договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Відповідно до п. 7.2.3. вищезазначеного Договору Відповідач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином розмір пені за період з 15.02.2017 року по 26.07.2017 року нарахованої Відповідачу за несвоєчасне виконання розрахунків складає 59084,89 грн. (розрахунок пені у матеріалах справи).

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Таким чином, відповідачу нараховано 46326,68 грн. інфляційних та 6471 3% річних (розрахунок у матеріалах справи).

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Відповідно до ст. 24 Закону України „Про теплопостачання споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Відповідач вказані суми боргу погасив частково, чим порушив умови Договору та приписи ст. ст. 525, 526 ЦК України, за якими зобовязання повинні виконуватись належним чином та забороняється одостороння відмова від виконання зобовязань.

Підсумовуючи викладене суд вважає вимоги Позивача законними, обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами і тому підлягаючими задоволенню в повному обсягу з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49,82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області задовольнити повністю.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "ЧОРНОМОРЕЦЬ-1" (68003, м. Чорноморськ, вул. Лазурна, б.1, ) на користь Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області (68002, м. Чорноморськ, вул. Торгова, буд. 2-а, ) пеню у сумі 59084 (п'ятдесят дев'ять тисяч вісімдесят чотири) грн. 89 коп., інфляційні у розмірі 46326 (сорок шість тисяч триста двадцять шість) грн. 68 коп., 3% річних у сумі 6471 (шість тисяч чотириста сімдесят одна) грн. та судовий збір у сумі 5295 (п'ять тисяч двісті дев'яносто п'ять) грн. 40 коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17 жовтня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук