РІШЕННЯ

27.09.2017Справа №910/1897/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/1897/17

за позовом адвокатського об'єднання «Лавринович і Партнери», м. Київ,

до компанії «Свіспорт Інтернешнл Лтд.» (Swissport International Ltd.), м. Опфікон, Швейцарія,

про розірвання договору про надання юридичних послуг,

за участю представників:

позивача - Авдєєва В.В. (довіреність від 16.08.2017 № б/н);

відповідача - Герасимчука О.А. (довіреність від 25.07.2017 № б/н); Динилейка В.О. (довіреність від 20.12.2016 № б/н);

вільний слухач - ОСОБА_1. (паспорт серія НОМЕР_1).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Адвокатське об'єднання «Лавринович і Партнери» (далі - Об'єднання) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до компанії «Свіспорт Інтернешнл Лтд.» (Swissport International Ltd.; далі - Компанія) про розірвання договору про надання юридичних послуг від 08.11.2012 № 08/11-01 зі змінами та доповненнями (далі - Договір), внесеними додатковими договорами та угодами про внесення змін, укладеного Об'єднанням і Компанією.

Судом встановлено, що місцезнаходженням Компанії є: Флюгхофштрассе, 55, СН-8152 м. Опфікон, Швейцарія.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2017 порушено провадження у справі; розгляд справи призначено на 08.08.2017; зобов'язано позивача: подати суду в строк до 24.02.2017 належним чином (нотаріально) засвідчений переклад на німецьку мову ухвали Господарського суду міста Києва від 10.02.2017 у двох примірниках та позовної заяви з додатками у двох примірниках.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у зв'язку із необхідністю належного повідомлення Компанії про розгляд справи провадження у справі № 910/1897/17 зупинено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 було поновлено провадження у справі.

08.08.2017 відповідач подав суду: клопотання про припинення провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України); клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

У судовому засіданні 08.08.2017 було оголошено перерву до 19.09.2017 відповідно до статті 77 ГПК України.

14.09.2017 позивач подав суду письмові пояснення, в яких заперечив проти задоволення клопотання відповідача про припинення провадження у справі.

19.09.2017 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав таке: Об'єднання помилково вважає, що положення статті 907 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Договору надають йому право одностороннього розірвання договору; неправильно обраний позивачем спосіб захисту прав є підставою для відмови у позові; Об'єднання звернувся до суду за відсутності порушеного права, що є підставою для відмови у позові; позивач взагалі не пояснив суду, чим саме Компанія порушила його права, та не довів факту наявності спору між сторонами; позивач передчасно звернувся до суду з позовом, не врахувавши положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та Правил адвокатської етики.

У судовому засіданні 19.09.2017 було розглянуто клопотання відповідача про припинення провадження у справі, яке представник Компанії підтримав, а представники Об'єднання проти його задоволення заперечили повністю.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання Компанії про припинення провадження у справі з огляду на таке:

- відповідно до статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон) суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадку, якщо сторони передбачили угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України;

- так, за змістом вказаної норми Закону, спір підлягає розгляду в судах України у разі, зокрема, зазначення про це сторонами безпосередньо в угоді, проте таке не зазначення не позбавляє права на звернення до суду України;

- згідно зі статтею 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України;

- як зазначено в пункті 5 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 №04-5/608 «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» господарським судам слід враховувати, що сторони зовнішньоекономічного договору мають право передбачити у ньому або шляхом укладення окремої угоди (арбітражна умова, арбітражне застереження) передачу спорів, що виникають з такого договору, на вирішення третейського суду (постійно діючого або створеного для вирішення конкретного спору - ad hoc. Ця домовленість повинна чітко визначати, який саме орган вирішення спорів обрали сторони: Міжнародний комерційний арбітражний суд, Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України або інший третейський суд в Україні чи за кордоном; Господарський суд може порушити провадження зі справи у випадку наявності у зовнішньоекономічному договорі арбітражної угоди, якщо визначить, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; Так, арбітражна угода не може бути виконана, якщо сторони неправильно виклали назву третейського суду або зазначили арбітражну установу, якої не існує;

- сторонами у Договорі (пункт 9.2) передбачено, що сторони не зможуть дійти згоди щодо спору, останній підлягає врегулюванню у судовому порядку із застосуванням матеріального права України;

- оскільки Договір не визначає конкретного органу, який має вирішувати спір, то даний спір підсудний Господарському суду міста Києва;

- крім того, місцем укладення і виконання Договору є місто Київ.

У судовому засіданні 19.09.2017 було оголошено перерву до 27.09.2017 відповідно до статті 77 ГПК України.

22.09.2017 позивач подав суду письмові пояснення, в яких заперечив проти доводів відповідача.

У судовому засіданні 27.09.2017 представник позивача надав пояснення по суті спору та просив позовні вимоги задовольнити повністю; представники відповідача надали пояснення по суті спору та проти задоволення позовних вимог заперечили.

У судовому засіданні 27.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані учасниками процесу документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.11.2012 Об'єднанням (виконавець) і Компанією (замовник) було укладено Договір, за умовами якого:

- виконавець зобов'язується надати замовнику юридичні послуги, які визначені у пункту 1.2 Договору, а замовник зобов'язується прийняти надані послуги та оплати їх своєчасно і в повному обсязі згідно з умовами Договору (пункт 1.1 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань, передбачених Договором (пункт 8.1 Договору);

- у разі взаємної згоди відносно припинення дії Договору сторони укладають відповідну угоду в тій же формі, в якій був укладений Договір. У випадку, якщо сторони не дійдуть згоди щодо припинення дії Договору, спір врегульовується у порядку передбаченому статтею 9 Договору (пункт 8.2 Договору);

- сторони докладають всіх зусиль для врегулювання всіх спорів, що виникли в ході виконання або в зв'язку з Договором, шляхом переговорів (пункт 9.1 Договору);

- якщо таке врегулювання виявиться неможливим, і сторони не зможуть дійти згоди щодо спору, останній підлягає врегулюванню у судовому порядку із застосуванням матеріального права України (пункт 9.2 Договору).

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, за правовою природою укладений сторонами Договір є договором з надання юридичних послуг.

Позивач звернувся з позовом про розірвання Договору, посилаючись на те, що:

- 28.09.2016 Об'єднанням було надіслано Компанії лист з пропозицією про розірвання Договору з двома примірниками проекту договору про розірвання Договору, які були підписані позивачем;

- 01.12.2016 позивач отримав від відповідача листа, в якому Компанія не погодилася на розірвання Договору на умовах, запропонованих Об'єднанням у проекті договору про розірвання Договору;

- натомість позивач категорично не згоден з умовами розірвання Договору, які були запропоновані відповідачем.

У свою чергу, Компанія проти задоволення позову заперечувала, посилаючись, зокрема, на те, що позивачем не доведено факт порушення його прав відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Статтею 907 ЦК України передбачено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Частинами першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Зі змісту Договору вбачається, що Договір може бути розірвано за взаємною згодою, а у випадку недосягнення домовленості з приводу розірвання, то вказаний спір підлягає розгляду у судовому порядку.

Разом з тим, з листування сторін вбачається, що вони дійшли згоди щодо розірвання Договору, ні позивач, ані відповідач не заперечують проти самого факту розірвання.

Отже, Об'єднанням не доведено наявності спору в частині розірвання Договору.

Однак, сторони не досягли згоди щодо форми і змісту правочину про розірвання Договору

Так, зі змісту проекту договору про розірвання Договору вбачається, що позивач пропонує розірвати Договір з моменту підписання проекту про його розірвання.

У свою чергу, відповідач у своєму листі від 01.12.2016 № б/н запропонував внести умови щодо відсутності претензій та конфіденційності.

Слід зазначити, що позивач просить суд лише розірвати Договір

Відповідно до частин першої - четвертої статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З огляду на викладене позивач не довів чим порушено його права, так як відповідач проти розірвання Договору не заперечує.

Таким чином, відсутні підстави для розірвання Договору.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 03.10.2017.

Суддя І.Д. Курдельчук