КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа№ 910/2509/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Смірнової Л.Г.

Ткаченка Б.О.

при секретарі Романовій Ю.М.

представники сторін:

від позивача, третіх осіб 1, 3: Кульчицький О.В. адвокат

від відповідача: Гуртовий В.В. за довіреністю;

від третіх осіб 2, 4: не з'явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" та Приватного підприємства "ДОН ІВКО І С"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2017

у справі № 910/2509/17 (головуючий суддя Отрош І.М.)

за позовом Приватного підприємства "ДОН ІВКО І С "

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1. ОСОБА_4, 2. ОСОБА_5, 3. ОСОБА_6, 4. ОСОБА_7

про визнання зобов'язань та іпотеки припиненими

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ДОН ІВКО І С" звернулось у Господарський суд міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський", у якому просило:

- визнати припиненим зобов'язання Приватного підприємства "Дон ІВКО і С", що виникли з Кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Софійський", як кредитором, та Приватним підприємством "Дон ІВКО і С", як боржником.

- визнати іпотеку припиненою по іпотечному договору №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченого 30.05.2013 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. за реєстровим номером 2734, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Софійський", як іпотекодержателем, та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_7, як іпотекодавцем.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.04.2017 р. позов задоволено частково. Визнано припиненим зобов'язання Приватного підприємства "Дон ІВКО і С", що виникли з кредитного договору (відзивна кредитна лінія) № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Софійський" та Приватним підприємством "Дон ІВКО і С", на суму основного боргу (заборгованість з повернення кредиту) у розмірі 16148083 (шістнадцять мільйонів сто сорок вісім тисяч вісімдесят три) грн. 30 коп. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" на користь Приватного підприємства "Дон ІВКО і С" судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Банк "Софійський" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відсутні підстави для визнання припиненими зобов'язань позивача перед відповідачем за кредитним договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Зубець Л.П., Ткаченко Б.О.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 19.06.2017.

Також не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне підприємство "ДОН ІВКО І С" звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо припинення зобов'язання за Кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки внаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 18 103 561,64 грн. зобов'язання позивача перед відповідачем по кредитному договору є повністю припиненими.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.05.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 19.06.2017.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 19.06.2017 по 03.07.2017.

03.07.2017 представник позивача, третьої особи 1 та третьої особи 3 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із терміновим відрядженням.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017 відкладено розгляд справи на 17.07.2017.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.07.2017 р., у зв'язку із перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/2509/17 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Ткаченка Б.О., Смірнової Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 відкладено розгляд справи на 04.09.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 відкладено розгляд справи на 25.09.2017.

21.09.2017 представник позивача подав клопотання про врахування позиції Вищого господарського суду України з аналогічного спору.

Треті особи 2, 4, місцезнаходженням яких є м.Донецьк, явку представників у судове засідання не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги шляхом розміщення інформації про розгляд справи на веб-сайті Київського апеляційного господарського суду.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників відповідача та третіх осіб 2, 4.

Представник позивача і третіх осіб 1, 3 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу позивача, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у позові і прийняти нове, яким повністю задовольнити позов в частині визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу відповідача, просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

15.05.2013 між відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський", як банком, та позивачем - Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С", як позичальником, був укладений кредитний договір №32/1-1-1-27 (відзивна кредитна лінія) (далі - кредитний договір), за яким банк відкриває позичальнику інвестиційний кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії лімітом 18000000,00 грн.; строк повернення кредиту - 14.05.2020 (п.п. 1.1., 1.2. кредитного договору).

За змістом п. 2.1. кредитного договору, банк відкриває рахунок НОМЕР_1 для обліку кредиту та рахунок НОМЕР_2 для обліку нарахованих відсотків.

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, банк має право не надавати кредит, припинити видачу кредиту, достроково витребувати повернення кредиту та проведення повного розрахунку з банком у наступних випадках: погіршення фінансового стану позичальника (наявність збиткової діяльності за даними балансу на останню звітну дату); наявності у позичальника простроченої заборгованості по кредиту та/або відсотками; відсутності вільних кредитних ресурсів у банку; невиконання приписів, передбачених п. 3.3.3. договору; втрати предмету застави; у разі незгоди позичальника з коригуванням відсоткової ставки згідно з п. 3.2.4. договору; якщо інформація або документи, надані згідно з п.п. 3.3.4.-3.3.5, 3.3.7 договору виявились недостовірними; порушення позичальником будь-яких умов договору.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є кредитним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з нормами частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до норм статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частинам 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов кредитного договору 22.05.2013 відповідачем було перераховано на рахунок позивача кредит у розмірі 18000000,00 грн., що підтверджується поданою відповідачем банківською випискою по рахунку позивача (призначення платежу - видача кредиту за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013).

13.11.2015 відповідачем було складено на направлено позивачеві вимогу за вих. №32/3185, у якій відповідач на підставі п.п. 3.2.3. та 3.2.5. кредитного договору №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 вимагав дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичний строк користування протягом 30 календарних днів з дня відправлення вимоги. За доводами позивача вказана вимога була ним отримана 13.11.2015.

22.12.2015 позивачем було подано до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої зазначено, що заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 складає 18 103 561,64 грн. В той же час, позивач зазначив, що він є кредитором відповідача за договорами:

- розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року укладеного між позивачем та відповідачем в сумі 1 750 112,73 грн.;

- №020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 200 472,97 Євро;

- №020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 7 408,00 доларів США;

- №020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 150 000,00 Євро;

- №020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 35 000,00 доларів США;

- банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) №020/47/144 від 19 листопада 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 224 892,91 грн.;

- №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 200 000,00 доларів США;

№020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 63 250,00 доларів США.

Отже, за доводами позивача він є кредитором відповідача на загальну суму 1 975 005,64 грн., 305 658,00 дол. США та 350 472,97 Євро., що на час звернення було еквівалентно 18 328 872,74 грн.

Оскільки вимоги відповідача до позивача за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 на суму 18 103 561,64 грн. та вимоги позивача до відповідача за наведеними вище договорами на суму 18 328 872,74 грн. є зустрічними та однорідними, позивач повідомив відповідача про зарахування вказаних вимог на суму 18 103 561,64 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 19.04.2012 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та Приватним підприємством "Дон Івко І С", як клієнтом, було укладено договір банківського рахунку №26, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_8 у національній та/або іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (копія договору долучена до позову).

Пунктом 7.1. вказаного договору встановлено, що його укладено на невизначений строк і він набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками. Дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до банківської виписки по рахунку позивача НОМЕР_8, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 1 750 112,73 грн.

25.09.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та третьою особою 1 - ОСОБА_4, як вкладником, було укладено договір №020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic-Накопичувальний" (іноземна валюта, сплата процентів щомісячно), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_5 в ПАТ "Банк "Софійський" в іноземній валюті - євро та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 27.01.2016 (з урахуванням додаткової угоди до договору від 27.10.2015).

За змістом п. 3.3.3. договору, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_5, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 200 742,97 євро.

14.04.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та ОСОБА_4, як вкладником, було укладено договір №020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic-Накопичувальний" (іноземна валюта, сплата процентів у кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_4 в ПАТ "Банк "Софійський" в іноземній валюті - дол.. США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 16.02.2016 (з урахуванням додаткової угоди до договору від 16.11.2015).

За змістом п. 3.3.3. договору, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_4, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 7408,00 дол. США.

14.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та ОСОБА_4, як вкладником, було укладено договір №020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic-Накопичувальний" (іноземна валюта, сплата процентів щомісячно), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_3 в ПАТ "Банк "Софійський" в іноземній валюті - євро та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 14.01.2016.

За змістом п. 3.4.3. договору в редакції додаткової угоди від 14.12.2015, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_4 НОМЕР_3, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 150 000,00 Євро.

15.12.2015 ОСОБА_4 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про дострокове повернення коштів, що були розміщені на депозитних рахунках, відкритих за договорами №020/47/094, №020/47/94, №020/47/257. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа.

18.12.2015 між ОСОБА_4, як первісним кредитором, та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С", як новим кредитором, було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року в сумі 200472,97 Євро; договору № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року в сумі 7408,00 доларів США; договору № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2014 року в сумі 150000,00 Євро.

За змістом п. 3 вказаного договору, права вимоги за вказаними договорами переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

ОСОБА_4 та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " було повідомлено Публічне акціонерне товариство "Банк "Софійський" про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав вимоги, укладеним 18.12.2015 між ОСОБА_4 та позивачем, що підтверджується відміткою банку про отримання 18.12.2015 повідомлення.

29.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та третьою особою 2 - ОСОБА_5, як вкладником, було укладено договір №020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic-Накопичувальний" (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок №0132 в ПАТ "Банк "Софійський" в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 01.02.2016.

За змістом п. 3.4.3. договору в редакції додаткової угоди від 29.10.2015, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_5 №0132, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 350 000,00 дол. США.

19.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та ОСОБА_5, як вкладником, було укладено договір №020/47/144 банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат), за яким банк відкриває вкладнику поточний рахунок для виплат НОМЕР_10 для вчинення лише наступних банківських операцій: для перерахування на нього процентів, нарахованих за вкладом у розрахункові періоди під час дії договору банківського вкладу або на момент припинення дії останнього; з метою обліку банківського вкладу, який не було витребувано після спливу строку дії договору банківського вкладу у випадках, передбачених договором банківського вкладу та/або чинним законодавством.

За змістом п. 3.3.3. договору, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

15.12.2015 ОСОБА_5 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про повернення коштів, що були розміщені на депозитному рахунку за договором №020/47/222 від 29.10.2015. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа.

17.12.2015 ОСОБА_5 було надано відповідачу платіжне доручення №1 від 17.12.2015 р. з вимогою перерахування коштів з поточного рахунку НОМЕР_10 (відкритий за вказаним договором) для поповнення іншого карткового рахунку НОМЕР_9 на суму 429892,91 грн. в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", однак вказане платіжне доручення відповідачем не було виконано та відповідні кошти з рахунку ОСОБА_5 за її розпорядженням не було виконано.

22.12.2015 між ОСОБА_5, як первісним кредитором, та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С", як новим кредитором, було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору №020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic-Накопичувальний" (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку) від 15.12.2015 в сумі 35000,00 дол. США; договору №020/47/144 банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) від 19.11.2014 в сумі 224892,91 грн.

За змістом п. 3 вказаного договору, права вимоги за вказаними договорами переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

ОСОБА_5 та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С" було повідомлено Публічне акціонерне товариство "Банк "Софійський" про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав вимоги, укладеним 22.12.2015 між ОСОБА_5 та позивачем, що підтверджується відміткою банку про отримання 22.12.2015 повідомлення.

12.06.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та третьою особою 3 - ОСОБА_6, як вкладником, було укладено договір №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic-Накопичувальний" (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_6 в ПАТ "Банк "Софійський" в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 05.01.2016 (згідно з додатковою угодою до договору від 11.11.2015 ).

За змістом п. 3.4.3. договору в редакції додаткової угоди від 09.11.2015, вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_6 НОМЕР_6, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 20 0000,00 дол. США.

09.11.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та ОСОБА_6, як вкладником, було укладено договір №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic-Накопичувальний" (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку), за яким банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) строковий рахунок НОМЕР_7 в ПАТ "Банк "Софійський" в іноземній валюті - доларах США та залучає грошові кошти у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності строком зберігання до 24.12.2015 (згідно з додатковою угодою до договору від 20.11.2015).

Відповідно до банківської виписки по рахунку ОСОБА_6 НОМЕР_7, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 72 000,00 дол. США.

15.12.2015 ОСОБА_6 звернулась до відповідача з заявою, у якій було викладено вимоги про повернення коштів, що були розміщені на депозитних рахунках, відкритих зокрема за договорами №020/47/231, №020/47/136. Дана вимога була одержана банком 15.12.2015, що підтверджується відміткою банку про отримання листа у правому нижньому куті листа.

18.12.2015 між ОСОБА_6, як первісним кредитором, та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С", як новим кредитором, було укладено договір про відступлення прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" (боржник) щодо сплати боржником первісному кредитору грошових коштів на підставі укладених між первісним кредитором та боржником договору №020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) "Classic-Накопичувальний" (іноземна валюта, сплата процентів в кінці строку) від 12.06.2015 в сумі 200000,00 дол. США; договору №020/47/231 банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) від 09.11.2015 в сумі 63250,00 дол. США.

За змістом п. 3 вказаного договору, права вимоги за вказаними договорами переходять до нового кредитора з моменту підписання цього договору.

ОСОБА_6 та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " було повідомлено Публічне акціонерне товариство "Банк "Софійський" про відступлення права вимоги за договором про відступлення прав вимоги, укладеним 18.12.2015 між ОСОБА_6 та позивачем, що підтверджується відміткою банку про отримання 18.12.2015 повідомлення.

Дослідивши зміст укладених договорів № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_4), № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_4), № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_4), № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_5), № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_6), № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року (укладеного між відповідачем та ОСОБА_6), колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані правочини за своєю правовою природою є договорами банківського вкладу, тоді-як договір банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 19 листопада 2014 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_5, та договір банківського рахунку №26, укладений між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та Приватним підприємством "Дон Івко І С" від 19.04.2012, є договорами банківського рахунку.

Статтею 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (стаття 1059 ЦК України).

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 1061 ЦК України встановлено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Колегія суддів також погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що укладені Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " та ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 договори про відступлення права вимоги, за своєю правовою природою є договорами про відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора в зобов'язанні).

Так, відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Права та обов'язки сторін виникли на підставі вищенаведених договорів, які укладені належним чином, у встановленому порядку не оспорені, не розірвані, не визнані недійсними. Таким чином, договори є дійсними та обов'язковим для виконання сторонами.

У першій позовній вимозі позивач просить визнати припиненим зобов'язання Приватного підприємства "Дон ІВКО і С", що виникли з Кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Софійський", як кредитором, та Приватним підприємством "Дон ІВКО і С", як боржником.

В обґрунтування вказаної позовної вимоги позивач зазначає, що 13 листопада 2015 року ним було отримано вимогу відповідача вих. №32/3185 від 13 листопада 2015 про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за фактичний час користування кредитом відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року. Оскільки строк виконання вимоги банку настав 22.12.2015, станом на вказану дату заборгованість позивача за кредитним договором складала 18 103 561,64 грн. з яких: основна сума заборгованості за кредитом - 18000000,00 грн.; заборгованість за процентами - 103561,64 грн. В той же час, позивач вказує, що відповідач мав невиконані зобов'язання з повернення коштів за договорами:

- розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем в сумі 1750 112,73 грн.;

- № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_4, в сумі 200472,97 Євро;

- № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_4, в сумі 7408,00 доларів США;

- № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеним між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 150 000,00 Євро 00 центів.

- № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 35000,00 доларів США;

- банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 19 листопада 2014 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 224892,91 грн.;

- № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 200000,00 доларів США;

- № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 72000,00 доларів США.

Так, позивач зазначає, що на підставі укладеного між ним та ОСОБА_4 договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2015 року, між ним та ОСОБА_5 договору про відступлення прав вимоги від 22 грудня 2015 року та між ним та ОСОБА_6 договору про відступлення прав вимоги від 18 грудня 2015 року, позивачем набуто право вимоги до відповідача за наведеними вище договорами строкового банківського вкладу (депозиту) та договором банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат).

У зв'язку з укладанням зазначених договорів, позивач вважає, що станом на 22.12.2015 він був кредитором відповідача на суму 18 123 088,90 грн., у зв'язку з чим в порядку ст. 601 ЦК України 22.12.2015 звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 18 103 561,64 грн., що, на думку позивача, свідчить про належне виконання ним зобов'язань за кредитним договором № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, однак відповідач продовжує обліковувати заборгованість позивача, у зв'язку з чим позивач просив суд визнати припиненим зобов'язання Приватного підприємства "Дон ІВКО і С", що виникли з кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Софійський" як кредитором та Приватним підприємством "Дон ІВКО і С" як боржником.

У другій позовній вимозі позивач просить визнати іпотеку припиненою по іпотечному договору №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченого 30.05.2013 р. приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Соболєвою В.Л. за реєстровим номером 2734, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Софійський", як іпотекодержателем, та громадянкою Російської Федерації ОСОБА_7, як іпотекодавцем.

В обґрунтування зазначеної позовної вимоги позивач вказує, що в якості забезпечення повного виконання грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору, між відповідачем та третьою особою 4 - ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідчений 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим номером 2734. Відтак, оскільки зобов'язання позивача перед відповідачем по сплаті заборгованості за кредитним договором є припиненими у повному обсязі (шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог), є підстави для припинення іпотеки.

За наслідками розгляду спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором підлягають до часткового задоволення, визнавши припиненими зобов'язання на суму основного боргу (заборгованість з повернення кредиту) у розмірі 16148083 грн. 30 коп., а позовні вимоги про визнання припиненою іпотеки не підлягають до задоволення.

Однак, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, не може в повній мірі погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Умовами укладених між відповідачем і третіми особами 1, 2, 3 договорів було передбачено, що вкладник зобов'язується звертатись до банку у письмовій формі з вимогою про дострокове повернення вкладу не менш ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення.

Як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджується, що 15.12.2015 ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до відповідача із заявами, у яких було викладено вимоги про повернення коштів, що були розміщені на депозитних рахунках.

Частиною 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

За наведених обставин, вкладниками (треті особи 1-3) за вказаними договорами, що за своєю правовою природою є договорами банківського вкладу, пред'явлено до банку (відповідача) вимоги про дострокове повернення банківського вкладу за такими договорами. В той же час, дане зобов'язання відповідачем виконано не було, доказів протилежного, а саме доказів повернення вкладів не було надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції.

Також матеріалами справи підтверджується, що 18.12.2015 між ОСОБА_4 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С" (новий кредитор), 18.12.2015 між ОСОБА_6 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С " (новий кредитор) та 22.12.2015 між ОСОБА_5 (первісний кредитор) та Приватним підприємством "ДОН ІВКО І С" (новий кредитор) були укладені договори відповідні договори про відступлення прав вимоги (зміст яких наведено вище), відповідно до умов яких позивач, як новий кредитор, набув належні третім особам 1, 2,3, як первісним кредиторам, права вимоги до відповідача, як боржника, щодо сплати боржником первісним кредитором грошових коштів на підставі укладених між ними договорів.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 513 ЦК України визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

З огляду на укладення між третіми особами 1-3 та позивачем договорів про відступлення права вимоги, до позивача перейшли існуючі у третіх осіб 1-3 права вимоги за договорами банківського вкладу, а саме № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 200472,97 Євро; № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 7408,00 доларів США; № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 150000,00 Євро; № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 35000,00 доларів США; договору банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 19 листопада 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 224892,91 грн.; № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 200000,00 доларів США 00 центів; № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 63250,00 доларів США 00 центів, тобто за наслідками укладення договорів про відступлення права вимоги позивач став кредитором відповідача на суму 305658,00 дол. США та 350472,97 Євро.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо неврахування суми 224892,91 грн. (частка коштів за договором банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 19 листопада 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5), оскільки матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_5 було надано відповідачу платіжне доручення №1 від 17.12.2015 р. з вимогою перерахування коштів з поточного рахунку НОМЕР_10 (відкритий за вказаним договором) для поповнення іншого карткового рахунку НОМЕР_9 на суму 429892,91 грн. в ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк", однак вказане платіжне доручення відповідачем не було виконано та відповідні кошти з рахунку ОСОБА_5 за її розпорядженням не було виконано.

Позивач, за укладеним із ОСОБА_5 договором відступлення права вимоги, набув у тому числі право вимоги до відповідача на грошові кошти в сумі 224892,91 грн., тобто на частину грошових коштів, що перебували на поточному банківському рахунку ОСОБА_5 і укладення даного договору не призвело до зміни власника рахунку, оскільки право розпоряджатися рештою грошових коштів, які перебували на цьому рахунку, залишилось у ОСОБА_5, як сторони договору від 19.11.2014 №020/47/144.

Отже, є необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів звернення ОСОБА_5 до відповідача з розпорядженням щодо перерахування коштів, які знаходяться на поточному банківському рахунку (здійснення розрахунково-касових операцій), шляхом подання передбачених законом платіжних інструментів, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також, як зазначалось вище, 19.04.2012 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та Приватним підприємством "Дон Івко І С" (клієнт) було укладено договір банківського рахунку №26, за яким банк відкриває клієнту поточний рахунок НОМЕР_8 у національній та/або іноземній валюті та здійснює його розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинних законодавчих актів України та нормативно-правових актів Національного банку України (копія договору долучена до позову).

Пунктом 7.1. вказаного договору встановлено, що його укладено на невизначений строк і він набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками. Дія договору припиняється за згодою сторін або у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до банківської виписки по рахунку позивача НОМЕР_8, станом на 18.12.2015 залишок грошових коштів на рахунку становив 1 750 112,73 грн.

Відмовляючи у визнанні припиненими зобов'язань за кредитним договором в сумі 1 750 112,73 грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано будь-яких доказів у підтвердження пред'явлення відповідачеві вимог/розпоряджень шляхом подання передбачених законом платіжних інструментів щодо перерахування ним грошових коштів, які знаходяться на поточному банківському рахунку за договором банківського рахунку №26.

Однак, колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки стороною - клієнтом за вказаним договором розрахунково-касового обслуговування є позивач, а отже і власником банківського рахунку та всіх наявних на ньому грошових коштів є саме позивач.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта у випадках, встановлених законом, а у даному випадку позивач, як власник грошових коштів на банківському рахунку, прийняв рішення щодо розпорядження ними на підставі закону, вчинивши передбачений ст. 601 ЦК України правочин із зарахування цих коштів в рахунок погашення власного зобов'язання перед відповідачем на суму 1 750 112,73 грн. за кредитним договором.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на 22.12.2015 відповідач мав невиконані зобов'язання перед позивачем за вищевказаними договорами на суму 1 975 005,64 грн., 305658,00 доларів США та 350472,97 Євро (за договорами строкового банківського вкладу (депозиту): №020/47/136 від 12.06.2015 року, №020/47/231 від 09.11.2015 року, №020/47/222 від 29.10.2015 року, №020/47/94 від 14.04.2015 року, № 020/47/094 від 25.09.2014 року, № 020/47/257 від 14.12.2015 року, №020/47/144 від 19.11.2014 та за договором розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року).

На 22 грудня 2015 року, тобто дату подання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, офіційний курс Національного банку України в гривні до долара США складав 23,518152 грн. за 1 долар США. Відповідно кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем за договорами строкового банківського вкладу (депозиту): №020/47/136 від 12.06.2015 року в сумі 200000,00 доларів США за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 4703630,40 грн.; №020/47/231 від 09.11.2015 року в сумі 63250,00 доларів США за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 1487523,11 грн.; №020/47/222 від 29.10.2015 року в сумі 35000,00 доларів США 00 центів за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 823135,32 грн.; №020/47/94 від 14.04.2015 року в сумі 7408,00 доларів США за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 174222,47 грн.

На 22 грудня 2015 року офіційний курс Національного банку України в гривні до Євро складав 25,564231 грн. за 1 Євро. Відповідно кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем за договором строкового банківського вкладу (депозиту): № 020/47/094 від 25.09.2014 року в сумі 200472 Євро 97 євро центів за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 5124937,31 грн.; № 020/47/257 від 14.12.2015 року в сумі 150000,00 Євро за офіційним валютним курсом, встановленим Національним банком України на 22 грудня 2015 року, становила 3834634,65 грн.

За наведених обставин, станом на 22.12.2015 відповідач мав невиконані зобов'язання перед позивачем на суму, що еквівалентна 18 123 088,94 грн.

В той же час, як вірно встановлено судом першої інстанції, 15.05.2013 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" та Приватним підприємством "Дон ІВКО і С" був укладений кредитний договір №32/1-1-1-27 (відзивна кредитна лінія), за яким банк відкриває позичальнику інвестиційний кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії лімітом 18000000,00 грн.; строк повернення кредиту - 14.05.2020 (п.п. 1.1., 1.2. кредитного договору).

За змістом п. 2.1. кредитного договору, банк відкриває рахунок НОМЕР_1 для обліку кредиту та рахунок НОМЕР_2 для обліку нарахованих відсотків.

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, банк має право не надавати кредит, припинити видачу кредиту, достроково витребувати повернення кредиту та проведення повного розрахунку з банком у наступних випадках: погіршення фінансового стану позичальника (наявність збиткової діяльності за даними балансу на останню звітну дату); наявності у позичальника простроченої заборгованості по кредиту та/або відсотками; відсутності вільних кредитних ресурсів у банку; невиконання приписів, передбачених п. 3.3.3. договору; втрати предмету застави; у разі незгоди позичальника з коригуванням відсоткової ставки згідно з п. 3.2.4. договору; якщо інформація або документи, надані згідно з п.п. 3.3.4.-3.3.5, 3.3.7 договору виявились недостовірними; порушення позичальником будь-яких умов договору.

При достроковому витребуванні кредиту банк надсилає позичальнику вимогу щодо повернення кредиту та проведення розрахунку з банком. Позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки за фактичний строк користування кредитом протягом 30 календарних днів з дати відправлення вимоги від банку про дострокове повернення кредиту (п. 2.5. кредитного договору).

На виконання умов кредитного договору 22.05.2013 відповідачем було перераховано на рахунок позивача кредит у розмірі 18000000,00 грн., що підтверджується поданою відповідачем банківською випискою по рахунку позивача (призначення платежу - видача кредиту за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013).

Відповідачем було складено на направлено позивачеві вимогу №32/3185 від 13.11.2015, у якій відповідач на підставі п.п. 3.2.3. та 3.2.5. кредитного договору №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 вимагав дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за фактичний строк користування протягом 30 календарних днів з дня відправлення вимоги.

Вказана вимога була отримана позивачем 13.11.2015, відтак з огляду на умови п. 2.5. кредитного договору та вимоги №32/3185 від 13.11.2015, станом на 22.12.2015 строк виконання викладених банком вимог (вимога банку від 13.11.2015 №32/3185) є таким, що настав.

22.12.2015 позивачем було подано до Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої зазначено, що заборгованість позивача перед відповідачем за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 складає 18103561,64 грн. В той же час, позивач зазначив, що він є кредитором відповідача за договорами: розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року укладеного між позивачем та відповідачем в сумі 1750112,73 грн.; № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 200472,97 Євро; № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 7408,00 доларів США; № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 150000,00 Євро; № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 35000,00 доларів США; банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 18 листопада 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 224892,91 грн.; № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 200000,00 доларів США; № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 63250,00 доларів США, тобто позивач є кредитором відповідача на загальну суму 1975005,64 грн., 305658,00 дол. США та 350472,97 Євро., що еквівалентно 18 328 872,74 грн. Оскільки вимоги відповідача до позивача за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 на суму 18 103 561,64 грн. та вимоги позивача до відповідача за наведеними вище договорами на суму 18 328 872,74 грн. є зустрічними та однорідними, позивач повідомив відповідача про зарахування вказаних вимог на суму 18 103 561,64 грн.

Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За приписами ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Статтею 601 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Відповідно до ст. 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю; 2) про стягнення аліментів; 3) щодо довічного утримання (догляду); 4) у разі спливу позовної давності; 4 1) за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 603 ЦК України, у разі заміни кредитора боржник має право пред'явити проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. У разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент пред'явлення боржникові вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Заперечуючи проти позову як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що позивачем пред'явлено вимоги про зарахування зустрічних однорідних вимог за заявою від 22.12.2015 після введення у банку відповідача тимчасової адміністрації, що в силу Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" забороняє проведення зарахування зустрічних вимог.

Так, відповідно до ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції від 15.07.2015, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 22 грудня 2015 р. № 916 "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БАНК "СОФІЙСЬКИЙ" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 грудня 2015 р. № 235 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК "СОФІЙСЬКИЙ" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Згідно з даним рішенням у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "БАНК "СОФІЙСЬКИЙ" (далі - ПАТ "БАНК "СОФІЙСЬКИЙ") запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 23 грудня 2015 до 22 березня 2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ "БАНК "СОФІЙСЬКИЙ", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_12 строком на три місяці з 23 грудня 2015 до 22 березня 2016 включно.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

За наведених обставин, направлення відповідачеві заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог 22.12.2015 свідчить про зарахування таких вимог до моменту запровадження у Публічному акціонерному товаристві "Банк "Софійський" тимчасової адміністрації (з 23.12.2015), а отже норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у відповідній редакції), в тому числі, щодо заборони здійснення зарахування зустрічних вимог, не поширюють свою дію на спірні правовідносини сторін.

Таким чином, вимоги, які заявлені у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог від 22.12.2015 за кредитним договором та договорами банківського вкладу, за своїм характером є зустрічними (позивач та відповідач є відповідно боржником та кредитором у вказаних правовідносинах) та однорідними (грошовими зобов'язаннями незалежно від підстав виникнення), строк виконання яких настав на дату проведення зарахування.

Вказаний правочин зарахування є дійсним, у встановленому законом порядку не оскаржений, і отже в силу ст. 601 Цивільного кодексу України тягне за собою відповідні правові наслідки, пов'язані з припиненням зобов'язань сторін такого правочину на суму 18 103 561,64 грн. (за кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013, укладеним між позивачем та відповідачем, на суму основного боргу у розмірі 18 103 561,64 грн., а також за договорами: № 020/47/094 строкового банківського вкладу (депозиту) від 25 вересня 2014 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 200472,97 Євро; № 020/47/94 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 квітня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 7408,00 доларів США; № 020/47/257 строкового банківського вкладу (депозиту) від 14 грудня 2015 року укладеного між відповідачем та ОСОБА_4 в сумі 150000,00 Євро; № 020/47/222 строкового банківського вкладу (депозиту) від 29 жовтня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 35000,00 доларів США; № 020/47/136 строкового банківського вкладу (депозиту) від 12 червня 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 200000,00 доларів США 00 центів; № 020/47/231 строкового банківського вкладу (депозиту) від 09 листопада 2015 року, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 в сумі 63250,00 доларів США), банківського/поточного рахунку фізичної особи (для виплат) № 020/47/144 від 19 листопада 2014 року, укладеним між відповідачем та ОСОБА_5 в сумі 224892,91 грн.; розрахунково-касового обслуговування № 26 від 19.04.2012 року, укладеним між позивачем та відповідачем в сумі 1 750 112,73 грн..

При цьому правочин зарахування зустрічних однорідних вимог, вчинений за заявою №692/8 від 22.12.2015, не був виявлений Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як нікчемний в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації відповідача, доказів протилежного суду не надано. Обставин, з якими вищевказаний закон (ч. 3 ст. 38) повязує нікчемність правочинів, сторонами суду не доведено.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що відповідач продовжує обліковувати основну заборгованість по кредиту в сумі 18 000 000, 00 грн., яка існувала до 22.12.2016, тобто до моменту здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог та продовжує нараховувати на неї відсотки, що підтверджується претензією №36-Б вих. № 32/1134 від 17.06.2016, відповідно до якої відповідач вимагає сплатити заборгованість в сумі 18993148,52 грн., з яких 18000000,00 грн. - заборгованість за кредитом, решта прострочені відсотки. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач фактично заперечує факт припинення зобов'язань позивача з повернення кредитних коштів та сплати відсотків.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання зобов'язання за кредитним договором № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року припиненим на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України, у зв'язку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог, позивач посилався на невизнання банком зазначеного факту.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов'язків.

Звернення особи до суду з позовом про визнання зобов'язання таким, що припинено, не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб'єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб'єктивного права.

Відтак, з огляду на встановлені обставини щодо припинення зобов'язань сторін за кредитним договором, позовні вимоги щодо визнання припиненим зобов'язання Приватного підприємства "Дон ІВКО і С", що виникли з Кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Софійський", як кредитором, та Приватним підприємством "Дон ІВКО і С", як боржником, є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають до задоволення.

Згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

При цьому слід зазначити, що згідно Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дєло" та Штекель проти України", у судовому рішенні національного суду є можливим посилання на судові рішення українських судів, у яких суди схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, якими врегульовано подібні відносини, або у яких був загальний підхід національних судів у таких справах та вбачається, що відповідне тлумачення або загальний підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття судового рішення зі спору у подібних відносинах.

Колегією суддів, з врахуванням зазначеної практики Європейського суду з прав людини, при розгляді даної справи врахований загальний підхід щодо розгляду спорів у подібних відносинах, який викладений, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 13.09.2017 у справі №910/19080/16.

Окрім того, позивачем було заявлено вимогу про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченим 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим номером 2733, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" як іпотекодержателем та ОСОБА_7 як іпотекодавцем.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення повного виконання грошових зобов'язань, що випливають з кредитного договору № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, між відповідачем та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідчений 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований у реєстрі за реєстровим номером 2733.

Підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивач не є стороною іпотечного договору №32/1-1-1-27-Іп-36 та останнім не обґрунтовано, яким чином обтяження майна іншої особи іпотекою порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача, позов останнього в частині вимог про визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором №32/1-1-1-27-Іп-36, посвідченим 30.05.2013 приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим номером 2733, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Софійський" як іпотекодержателем та Федерації ОСОБА_7 як іпотекодавцем, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав, встановлених нормами законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги позивача і відмови у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Тому рішення господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо припинення зобов'язання за Кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 року, з прийняттям в цій частині рішення про задоволення позову. В іншій частині позовних вимог (щодо відмови у позові про визнання іпотеки припиненою) та в частині розподілу судових витрат рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський".

2. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ДОН ІВКО І С" задовольнити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2017 року у справі №910/2509/17 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо припинення зобов'язання за Кредитним договором №32/1-1-1-27 від 15.05.2013 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити повністю.

4. Резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2017 у справі № 910/2509/17 викласти у наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати припиненим зобов'язання Приватного підприємства "Дон ІВКО і С", що виникли з кредитного договору (відзивна кредитна лінія) № 32/1-1-1-27 від 15 травня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством "Банк Софійський" та Приватним підприємством "Дон ІВКО і С".

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" (03151, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 54; ідентифікаційний код: 38061253) на користь Приватного підприємства "Дон ІВКО і С" (84545, Донецька обл., Бахмутський район, с. Бахмутське, вул. Піонерська, 8, кв. 2; ідентифікаційний код: 33244939) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. В іншій частині позову відмовити."

5. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2017 у справі № 910/2509/17 залишити без змін

6. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк "Софійський" (03151, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 54; ідентифікаційний код: 38061253) на користь Приватного підприємства "Дон ІВКО і С" (84545, Донецька обл., Бахмутський район, с. Бахмутське, вул. Піонерська, 8, кв. 2; ідентифікаційний код: 33244939) - 3520 (три тисячі п'ятсот двадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи № 910/2509/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.Г. Смірнова

Б.О. Ткаченко