донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

04.10.2017 р. справа №3/5014/1570/2012

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді: секретар судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ДВС: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 не зявився не зявився ОСОБА_5, за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Луганської області
від за скаргою на дії 15.08.2017 р. Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, м. Лисичанськ Луганської області Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
у справі№ 3/5014/1570/2012 (суддя: Рябцева О.В.)
за позовом доДержавного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, м. Лисичанськ Луганської області Державного підприємства Луганськвугілля, м. Київ
про стягнення 25 739 082,50 грн.
В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Луганської області від 07.08.2012 позов Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Луганськвугілля», вул. Лермонтова, 1в, м. Луганськ, 91055, , на користь Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»в особі Луганської філії, вул. Фрунзе, 136 «з», м. Луганськ, 91005, :

- на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання № 660 у філії ЛОУ ВАТ «Державний ощадний банк України», МФО 304665, , суму боргу за активну електроенергію у розмірі 24 953 308 грн. 26 коп. ;

- на поточний рахунок № 770 в ПАТ «Укркомунбанк», м. Луганськ, МФО 304988, , пеню у сумі 327 256 грн. 50 коп., 3% річних у сумі 131 261 грн. 24 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 64 380 грн. 00 коп.

В частині стягнення пені у сумі 327 256 грн. 50 коп. відмовлено.

На примусове виконання рішення видано наказ від 27.08.2012 № 3/5014/1570/2012, який предявлено до виконання до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Із наданих Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України копій матеріалів виконавчого провадження № 34740663 вбачається, що постановою державного виконавця від 01.10.2012 відкрито виконавче провадження № 34740663.

05.03.2013 державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 2 495 330 грн. 83 коп.

Постановою від 25.04.2013 виконавче провадження № 34740663 зупинено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37, ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", у звязку з порушенням господарським судом Луганської області справи №913/206/13-г про банкрутство боржника ДП "Луганськвугілля".

Постановою від 11.09.2013 виконавче провадження №34740663 поновлено на підставі ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у звязку з припиненням провадження у справі про банкрутство.

18.09.2013 державним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 17 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржника ДП "Луганськвугілля" включено до переліку обєктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014роках.

Постановою від 11.10.2013 виконавче провадження поновлено, оскільки в ході здійснення виконавчого провадження встановлено, що ДП "Луганськвугілля" не включено до переліку обєктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках.

Постановою від 14.10.2013 виконавче провадження № 34740663 зупинено на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ДП "Луганськвугілля" включено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості на строк дії процедури погашення заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу".

Відповідно до п. 3.4 ст. 3 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" процедура погашення заборгованості підприємствами паливно-енергетичного комплексу діє до 01.01.2014, тому постановою державного виконавця від 15.01.2014 виконавче провадження № 34740663 поновлено.

19.09.2014 державним виконавцем винесена постанова про зупинення виконавчого провадження № 34740663, на підставі п. 17 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2012 № 987 "Про затвердження переліку обєктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках, та критеріїв визначення способу їх приватизації" затверджено перелік обєктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках. Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 13.12.2012 № 1004 до переліку обєктів включено Державне підприємство "Луганськвугілля".

Постановою від 16.06.2017 виконавче провадження № 34740663 з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 27.08.2012 №3/5014/1570/2012 поновлено на підставі ч.5 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою ВП № 34740663 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу, наказ № 3/5014/1570/2012, виданий 27.08.2012р. господарським судом Луганської області повернуто стягувачу на підставі пунктів 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись з постановою державного виконавця ВП № 34740663 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу, Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії звернулось до господарського суду Луганської області зі скаргою № 01/738 від 07.07.2017 р. на дії державного виконавця, в якій просить:

- визнати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 34740663 недійсною;

- зобовязати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 згідно із ч. 1 ст. 41 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 34740663;

- зобовязати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 виконати вимоги ст. 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" в частині зупинення виконавчого провадження № 34740663.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.08.2017 р. у справі №3/5014/1570/2012 скаргу стягувача задоволено:

- визнано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 34740663 недійсною;

- зобовязано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 34740663;

- зобовязано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" в частині зупинення виконавчого провадження № 34740663.

Ухвала суду мотивована доведеністю та обґрунтованістю вимог скарги.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Департамент ДВС МЮУ звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Луганської області від 15.08.2017 р. скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги стягувача відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвалу суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Донецьким апеляційним господарським судом у складі колегії головуючий суддя Агапов О.Л., судді Будко Н.В., Мартюхіна Н.О. прийнято апеляційну скаргу до провадження, справу призначено до розгляду на 20.09.2017р.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду № 1703 від 19.09.2017р., у звязку із звільненням у відставку судді Агапова О.Л., призначено повторний автоматизований розподіл справи № 3/5014/1570/2012.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2017р. сформовано колегію у складі: головуючий суддя Дучал Н.М., судді Склярук О.І., Татенко В.М.

Ухвалою від 20.09.2017р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Департаменту ДВС МЮУ № 3/5014/1570/2012 на ухвалу господарського суду Луганської області від 15.08.2017р. у справі № 3/5014/1570/2012, призначену до розгляду на 20.09.2017р.

Розгляд апеляційної скарги відкладався.

Представник апелянта в судових засіданнях наполягав на задоволенні вимог апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Згідно з положеннями ст.ст. 101, 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень та ухвал місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судових засіданнях пояснення повноважних представників, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. ст.115, 116 Господарського процесуального кодексу України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" (далі Закон № 2021) встановлено, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у звязку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Пунктом 2 ст. 2 наведеного Закону, Кабінету Міністрів України доручено забезпечити у місячний строк із дня набрання чинності цим Законом приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Слід зазначити, що Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" набрав чинності з 24.05.2017р. № 2021-VIII.

Оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № 34740663 винесена державним виконавцем 16.06.2017 р., тобто до закінчення місячного терміну, який відповідно до Закону № 2021-VIII надано Міністерству юстиції України для приведення нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом, тобто не чекаючи внесення змін у нормативно-правові акти, якими виконавець повинен керуватися у своїй діяльності.

Зі змісту оскаржуваної постанови органу ДВС вбачається, що державний виконавець при винесені постанови від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу керувався п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За положеннями п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт ( ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 1 Закону України від 29.11.2001 № 2864-ІІІ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (далі Закон № 2864) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 Закону № 2864-ІІІ для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у звязку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобовязань боржника з перерахування фондам загальнообовязкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Аналіз змісту постанови ВП № 34740663 від 16.06.2017 р. свідчить про те, що державний виконавець дійшов висновку про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник по справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності, зазначаючи про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними.

При цьому, державний виконавець не послався на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи складені під час розшуку майна боржника.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що жодного доказу (з матеріалів виконавчого провадження), на підтвердження наведеного в описовій частині Постанови, відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ до судової справи надано не було.

В пункті 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016 № 01-06/131/16 "Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із застосуванням господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження" розяснено щодо необхідності у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа обстеження державним виконавцем майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту.

Згідно з приписами ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Відомостей щодо здійснення державним виконавцем вказаного обстеження майна боржника та відповідного акту матеріали справи не містять.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Наразі, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до п.9.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця, щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку про визнання постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням ВП № 34740663 недійсною.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Відповідно до п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець в постанові від 16.06.2017 дійшов висновку що зупиняти виконавче провадження №3470663, згідно вимог ст.1 Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" у нього немає підстав, адже ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено підстав для зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств.

Натомість, ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" містить однозначні вказівки щодо зупинення виконавчих проваджень стосовно державних вугледобувних підприємств, яке державним виконавцем було проігноровано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог скарги в частині зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 34740663 та зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" в частині зупинення виконавчого провадження № 34740663.

За наведених вище обставин, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.33, ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті ухвали від 15.08.2017р. не знайшли свого підтвердження, в звязку з чим підстав для скасування ухвали господарського суду Луганської області від 15.08.2017р. у справі №3/5014/1570/2012 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Результати апеляційного провадження у справі №3/5014/1570/2012 оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Луганської області від 15.08.2017 року у справі №3/5014/1570/2012 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 15.08.2017 року у справі №3/5014/1570/2012 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді О.І. Склярук

ОСОБА_3

Надруковано: 5 екз.

1 - позивачу

1 - відповідачу

1 - ДВС

1 - у справу

1 ГСЛО