ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р.Справа № 923/600/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від Херсонського міського центру зайнятості Від Головного управління Державної фіскальної служби Херсонської області Богатиря К.В. Мишкіної М.А., Таран С.В. Герасименко Ю.С. Федорченко А.М., довіреність № 06-20/131 від 17.01.2017р. Козлова Н.О., довіреність № 58/9/21-22-10-03-05, дата видачі: 31.03.17
розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області
на рішення господарського суду Херсонської області
від10.08.2017р.
у справі№ 923/600/17
за позовом доХерсонського міського центру зайнятості, м. Херсон Головного управління Державної фіскальної служби Херсонської області, м. Херсон
простягнення 9026 грн. 85 коп.
ВСТАНОВИВ:

Позивач (Херсонський міський центр зайнятості, м. Херсон, ) звернувся з позовом, в якому просить господарський суд стягнути з відповідача (Головне управління Державної фіскальної служби Херсонської області, м. Херсон, ) 9026 грн. 85 коп. грошової допомоги, виплаченої набувшому статус безробітного гр. ОСОБА_7, якого поновлено на роботі відповідно до судового рішення внаслідок незаконного звільнення.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 10.08.2017р.:

- позов задоволено;

- стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби Херсонської області на користь Херсонського міського центру зайнятості 9026 (дев'ять тисяч двадцять шість) грн. 85 коп. основного боргу; в доход Державного бюджету 1600 (одна тисяча шістсот) грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Головне управління Державної фіскальної служби у Херсонській області звернулось з апеляційною скаргою, відповідно до якої скаржник просить рішення господарського суду Херсонської області від 10.08.2017р. скасувати; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Херсонського міського центру зайнятості до Головного управління ДФС у Херсонській області про стягнення 9026грн. 85 коп. відмовити повністю.

Як на підставу викладених у скарзі вимог, апелянт посилається на наступне:

- зазначений спір підлягає розгляду не за правилами господарського судочинства, а за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідача - Головне управління ДФС у Херсонській області є суб'єктом владних повноважень;

- суд не прийняв до уваги та не розглянув клопотання відповідача щодо зупинення провадження по справі № 923/600/17 за адміністративним позовом Херсонського міського центру зайнятості до Головного управління ДФС у Херсонській області до розгляду справи № 821/1463/16 Вищим адміністративним судом України;

- до суду першої інстанції позивач не надав матеріали, які містять належні та допустимі докази, а саме банківські виписки по рахункам на підтвердження виплати ОСОБА_7 коштів;

- на підставі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» зайво виплачені кошти підлягають стягненню з ОСОБА_7, а не з Головного управління ДФС у Херсонській області.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 28.08.2017р. (у складі колегії суддів: головуючого - Богатиря К.В., суддів - Мишкіної М.А., Таран С.В.) прийнято апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області до провадження та призначено до розгляду на 18.09.2017 року об 12:00.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 18.09.2017р. розгляд апеляційної скарги по справі № 923/600/17 відкладено на 02.10.2017р. о 10:30.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку із скороченням чисельності (штату) працівників ГУ ДФС у Херсонській області, наказом ГУ ДФС у Херсонській області від 05.07.2016 р. № 252-о ОСОБА_7 попереджено про наступне звільнення 06 вересня 2016 року з податкової міліції у запас Збройних Сил України за підпунктом «г» пункту 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

06.09.2016р. ОСОБА_7 було запропоновано посаду старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу активних заходів оперативного управління ГУ ДФС у Херсонській області, від якої він відмовився, у зв'язку з чим наказом ГУ ДФС у Херсонській області від 06.09.2016 р. № 337-о ОСОБА_7 було звільнено з податкової міліції у запас Збройних Сил України з 06.09.2016 р. за пп. «г» п. 64 (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

16.09.2016р. ОСОБА_7 звернувся до Херсонського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного (а.с. 12).

Наказом від 22.09.2016р. № НТ160922 ОСОБА_7 надано статус безробітного та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 01.10.2016 р. згідно наказу від 18.11.2016 р. № НТ161118.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 821/1463/16 (а.с. 16-19) визнано протиправним та скасовано наказ від 06.09.2016р. № 337-о «Про звільнення»; поновлено ОСОБА_7 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ оперативно-технічного відділу управління Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області. Присуджено до стягнення з Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області на користь ОСОБА_7 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11483,28 грн. (сума вказана без утримання податків й інших обов'язкових платежів).

Відповідно до позовної заяви, 21.04.2017 року гр. ОСОБА_7 подав до Херсонського міського центру зайнятості наказ Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Херсонській області від 20.04.2017р. № 100-о «Про поновлення на службі» відповідно до якого підполковника податкової поліції ОСОБА_7 поновлено на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ оперативно-технічного відділу оперативного управління Головного управління ДФС у Херсонській області з 07 вересня 2016р. Наказ Державної фіскальної служби України Головного управління ДФС у Херсонській області від 20.04.2017р. № 100-о «Про поновлення на службі» прийнятий на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017 р. по справі № 821/1463/16. (а.с. 15).

Наказом Херсонського міського центру зайнятості від 24.04.2017р. № НТ170424 було прийнято рішення припинити виплату допомоги по безробіттю гр. ОСОБА_7 та припинити реєстрацію безробітного у зв'язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили (а.с. 13-14).

В позовній заяві Херсонський міський центр зайнятості зазначив, що у період перебування на обліку в центрі зайнятості гр. ОСОБА_7 отримав матеріальне забезпечення - допомогу по безробіттю в розмірі 9026 грн. 85 коп. за період з 01.10.2016р. по 05.04.2017р. На підтвердження виплат до позовної заяви Херсонського міського центру зайнятості було додано Відомість виплат матеріального забезпечення ОСОБА_7 (а.с. 20).

Одеським апеляційним господарським судом ухвалами від 28.08.2017р. та 18.09.2017р. було зобов'язано Херсонський міський центр зайнятості надати завірені належним чином банківські виписки з відміткою банку про перерахування позивачем громадянину ОСОБА_7 у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року виплат матеріального забезпечення в загальній сумі 9026,85 грн.

25.09.2017р. Херсонським міським центром зайнятості до Одеського апеляційного господарського суду надано наступні документи:

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 07.11.2016р., копії платіжного доручення № 2601 від 03.11.2016р. та відомості виплат за видами забезпечення № 997(375);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 17.11.2016р., копії платіжного доручення № 2701 від 15.11.2016р. та відомості виплат за видами забезпечення № 1016(381);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 28.11.2016р., копії платіжного доручення № 2761 від 24.11.2016р. та відомості виплат за видами забезпечення № 1031(382);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 11.12.2016р., копії платіжного доручення № 2814 від 05.12.2016р. та відомості виплат за видами забезпечення № 1045(383);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 16.12.2016р., копії платіжного доручення № 2908 від 14.12.2016р. та відомості виплат за видами забезпечення № 1060(384);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 17.01.2017р., копії платіжного доручення № 11 від 13.01.2017р. та відомості виплат за видами забезпечення № 7(1);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 17.02.2017р., копії платіжного доручення № 190 від 15.02.2017р. та відомості виплат за видами забезпечення № 55(6);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 09.03.2017р., копії платіжного доручення № 287 від 06.03.2017р. та відомості виплат за видами забезпечення № 90(9);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 07.04.2017р., копії платіжного доручення № 475 від 05.04.2017р. та відомості виплат за видами забезпечення № 143(14);

- витяг з виписки ГУ ДКСУ у Херсонській області від 18.04.2017р., копії платіжного доручення № 504 від 13.04.2017р. та відомості виплат за видами забезпечення № 160(18).

Колегією суддів апеляційного господарського суду розглянуто вищевказані документи, та встановлено, що надані суду документи в повному обсязі підтверджують факт перерахування Херсонським міським центром зайнятості громадянину ОСОБА_7 у період з листопада 2016 року по квітень 2017 року виплат матеріального забезпечення - допомоги по безробіттю в загальній сумі 9026,85 грн.

Оскільки, за період перебування на обліку в центрі зайнятості ОСОБА_7 було виплачено допомогу по безробіттю в сумі 9026,85грн., Херсонський міський центр зайнятості звернувся до Головного управлінню Державної фіскальної служби у Херсонській області з листом (претензією) № 06-17/1216 від 05.05.2017р. про відшкодування суми сплаченого матеріального забезпечення у зв'язку з поновленням ОСОБА_7 на роботі за рішенням суду (а.с. 21), яка в свою чергу залишена останнім без відповіді та належного реагування.

Пунктами 1, 18, 19 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань здійснюють, у тому числі, управління та оперативне розпорядження фінансовими ресурсами Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття в межах затвердженого бюджету Фонду відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", управління майном; проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України; здійснюють контроль за використанням коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідно п. 8 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» вказаного Закону страховий випадок - це подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

В силу ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застрахованим особам, зазначеним у ч. 1 ст. 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Пунктом 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року N 198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня поновлення зареєстрованого безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

У відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Отже, статтями 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов'язок роботодавця сплатити суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов'язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Аналогічну правову позицію висловив Вищий господарський суд України в постанові від 29.06.2017р. по справі № 912/4066/16.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції цілком правомірно дійшов висновку, що оскільки Одеським апеляційним адміністративним судом фактично визнано наказ про звільнення ОСОБА_7 протиправним та скасовано його, при цьому цей наказ став підставою для втрати ОСОБА_7 заробітної плати, а в подальшому ця подія стала підґрунтям для призначення та виплати їй допомоги по безробіттю, тому позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у відповідності до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не задовольнив клопотання відповідача та не зупинив провадження по справі № 923/600/17 до розгляду справи № 821/1463/16 Вищим адміністративним судом України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне:

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 821/1463/16 визнано протиправним та скасовано наказ від 06.09.2016р. № 337-о «Про звільнення»; поновлено ОСОБА_7 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ оперативно-технічного відділу управління Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 207 КАС України, резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції повинна містити, окрім іншого, строк і порядку набрання постановою законної сили.

Як зазначено в резолютивній частині постанови Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2017р. по справі № 821/1463/16 - постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Окрім того, відповідно до ст. 256 КАС України, постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби - виконуються негайно.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції правомірно не задоволено клопотання відповідача про зупинення провадження по даній справі. Також колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у разі винесення судом касаційної інстанції судового рішення про скасування постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2017р. по справі № 821/1463/16, даний факт може бути підставою для перегляду рішення по справі № 923/600/17 за нововиявленими обставинами.

Колегія суддів зазначає, що спір у даній справі підвідомчий саме господарським судам України, а не адміністративним, як помилково вважає відповідач.

Так, відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Статтею 12 ГПК України визначена підвідомчість справ господарським судам. Відтак, спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо спір не є підвідомчим господарському суду, тобто якщо предмет спору не охоплюється статтею 12 Господарського процесуального кодексу України.

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (пункт 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно п.п. 2, 3 згаданої вище постанови пленуму Вищого господарського суду України з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Зокрема, згідно пункту 3.1 зазначеної постанови пленуму Вищого господарського суду України господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З матеріалів справи вбачається, що в якості правового обґрунтування позову Центр зайнятості послався на норми Закону України «Про зайнятість населення» та Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» видами забезпечення є допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, видами соціальних послуг є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації та профорієнтація. Відповідно до ст. 7, 16 цього ж Закону, допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

При цьому, відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування у сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема обов'язком доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем - орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.

Відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Правовий аналіз пунктів 1-4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.

Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб'єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб'єктів владних повноважень.

Крім того, пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов.

Як зазначалося вище, частиною четвертою статті 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, утримується із роботодавця.

Отже, на переконання колегії суддів, спір про стягнення зазначених у позові грошових коштів не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції, а тому висновок відповідача про те, що дану справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, є помилковим та необґрунтованим.

За таких обставин підстави, передбачені ст. 104 ГПК України для зміни чи скасування рішення господарського суду, відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Херсонської області від 10.08.2017р. по справі № 923/600/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: М.А. Мишкіна

С.В. Таран