РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017Справа №917/1243/16

За первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»

до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

про розірвання договору

за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»

про 288145 грн. 01 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Замкова М.О. - представник за довіреністю б/н від 20.12.2016;

від відповідача з первісним позовом: Бондаренко А.М. - представник за довіреністю № 2-195д від 08.12.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.08.2016 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про розірвання Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що між сторонами було укладено Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30.06.2015. Однак, після укладення вказаного договору відбулись зміни у законодавстві України, що суттєво впливають на права та обов'язки сторін договору, зокрема 01.10.2015 набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу», а 27.11.2015 - Кодекс газотранспортної системи. При цьому, такі зміни є істотними змінами обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, у зв'язку з чим наявні підстави для розірвання Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.08.2016 порушено провадження у справі № 917/1243/16, розгляд справи призначено на 15.09.2016.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.09.2016 справу № 917/1243/16 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 (суддя Цюкало Ю.В.) справу прийнято до провадження; розгляд справи призначено на 19.10.2016.

17.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення 288145 грн. 01 коп., з яких 265863 грн. 62 коп. основного боргу, 20425 грн. 10 коп. пені та 1856 грн. 29 коп. 3% річних.

Обгрунтовуючи зустрічну позовну заяву, позивач вказав на те що відповідач за зустрічним позовом в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, не здійснив оплату за надані позивачем за зустрічним позовом послуги з транспортування природного газу у квітні - червні 2016 року, у зв'язку з чим у відповідача за зустрічним позовом виникла заборгованість у розмірі 265863 грн. 62 коп. Крім того, позивачем за зустрічним позовом було заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом пеню у розмірі 20425 грн. 10 коп. та 3% річних у розмірі 1856 грн. 29 коп.

17.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач за первісним позовом зазначив, що строк дії Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 було продовжено на підставі п. 11.2 договору, так як позивачем за первісним позовом не було повідомлено відповідача за первісним позовом про намір розірвати вказаний договір не менше ніж за місяць до дати закінчення строку його дії (31.03.2016). При цьому, відповідач за первісним позовом зауважив, що за вказаним договором він не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, та такий вид діяльності не підпадає під обмеження, встановлені Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газотранспортної системи.

19.10.2016 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач за первісним позовом зазначив, що підтвердженням наявності істотної зміни обставин є те, що під час дії Закону України «Про зсади функціонування ринку природного газу» транспортування природного газу магістральними та внутрішніми промисловими трубопроводами були об'єднані терміном «транспортування», а тому існувала можливість ототожнення відповідних понять. Але з набранням чинності Закону України «Про ринок природного газу» термін «транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами» припинив свої існування.

Позивач за первісним позовом звернув увагу на те, що в момент укладення між сторонами Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 сторони керувались Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» та не могли знати про наступні зміни у законодавстві, зокрема про прийняття Кодексу газотранспортної системи. При цьому, позивач за первісним позовом зазначив, що у зв'язку з тим, що він не може включати до тарифу на природний газ вартість транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, він несе збитки, які не міг передбачити при укладенні договору.

У судовому засіданні 19.10.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 09.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про розірвання договору у справі № 917/1243/16 зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення 288145 грн. 01 коп.

09.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» надійшло клопотання про призначення у справі судової експертизи, в якому позивач за первісним позовом просив суд призначити у справі судову експертизу та на вирішення експертів поставити питання: - чи підтверджується документально заявлений у зустрічній позовній заяві розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» за Договором № 3/15-НР від 30.06.2015 за період з квітня по червень 2016 року; - чи віднесена вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами на собівартість видобутку газу і чи враховується вона в ціні газу власного видобутку.

Судом було відмовлено у задоволення вказаного клопотання відповідача за зустрічним позовом, про що зазначено у рішенні суду від 09.11.2016.

09.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач за зустрічним позовом просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» з тих підстав, що ним не були підписані акти приймання-передачі за квітень-червень 2016 року, та відсутні підстави для підписання вказаних актів, оскільки позивач за зустрічним позовом не має підстав для застосування тарифу, встановленого на транспортування газу магістральними трубопроводами, при встановленні ціни на транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами, так як не є оператором газотранспортної системи; транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не є окремим видом господарської діяльності; вартість транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не входить до вартості послуг, які сплачує споживач за транспортування газу, а відноситься на собівартість видобутку газу і повинно враховуватись у ціні на газ власного видобутку; відбулися такі зміни у законодавстві, що якби сторони могли передбачити такі зміни, вони б не укладали договір; обсяги транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами були затверджені лише за період з січня по березень 2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 (суддя Цюкало Ю.В.) відмовлено у задоволенні первісного позову; зустрічний позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» суму основного боргу у розмірі 265863 грн. 62 коп., пеню у розмірі 20425 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 1856 грн. 29 коп. та 4322 грн. 18 коп. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 917/1243/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 917/1243/16 скасовано; справу № 910/1243/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу справу № 917/1243/16 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 справу № 917/1243/16 прийнято до провадження суддею Отрош І.М., розгляд справи призначено на 19.09.2017.

18.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивач за первісним позовом надійшли письмові пояснення по справі, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» зазначило, що строк дії Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 закінчився 31.03.2016, з огляду на що відсутні підстави для задоволення як первісного позову про розірвання вказаного договору, так і для задоволення зустрічного позову про стягнення заборгованості з оплати послуг у період з квітня по липень 2016 року (після закінчення строку дії Договору № 3/15-НР від 30.06.2015).

18.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача за зустрічним позовом надійшли письмові пояснення по справі, в яких Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» зазначило, що строк дії Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 було продовжено на наступний календарний рік на підставі п. 11.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015.

У судовому засіданні 19.09.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 03.10.2017.

28.09.2017 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» надійшли додаткові письмові пояснення по справі, в яких позивач за первісним позовом зазначив, що пролонгація Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 була б можлива у випадку відсутності додаткової угоди № 2 від 30.11.2015, якою строк дії вказаного договору було продовжено до 31.03.2016.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні 03.10.2017 надав усні пояснення по справі, первісний позов підтримав у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечив.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні 03.10.2017 надав усні пояснення по справі, проти задоволення первісного позову заперечив, зустрічний позовом підтримав у повному обсязі.

У судовому засіданні 03.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

30.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (замовник) укладено Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС) для задоволення потреб населення та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 річний плановий обсяг транспортування природного газу замовника становить 11002,000 тис. куб.м.

30.11.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, якою сторони виклали п. 1.2 договору у наступній редакції: «плановий обсяг транспортування природного газу замовника з 01.07.2015 по 31.03.2016 становить 20541,969 тис куб м».

Згідно з п. 11.1 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 цей договір набуває чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 11.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов.

Судом встановлено, що 30.11.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, якою сторони виклали п. 11.1 договору у новій редакції, зазначивши, що цей договір набирає чинності з дати підписання та поширю свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

При цьому, у п. 3 вказаної додаткової угоди сторони погодили, що решта умов цього договору залишається незмінною і обов'язковою для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Обгрунтовуючи позовні вимоги про розірвання Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, позивач за первісним позовом вказав на те, що між сторонами було укладено Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30.06.2015. Однак, після укладення вказаного договору відбулись зміни у законодавстві України, що суттєво впливають на права та обов'язки сторін договору, зокрема 01.10.2015 набрав чинності Закон України «Про ринок природного газу», а 27.11.2015 - Кодекс газотранспортної системи. Позивач за первісним позовом зазначив, що відповідно до умов Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС) для задоволення потреб населення та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно з Статутом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування», відповідач за первісним позовом є газовидобувним підприємством. При цьому, газопроводи, про які йдеться мова у договорі, відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до виду господарської діяльності з транспортування природного газу. При цьому, вартість транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не входить до вартості послуг, які сплачує споживач за транспортування газу, а відноситься на собівартість видобутку газу і повинно враховуватись у ціні на газ власного видобутку. Тарифи на послуги з транспортування газу такими мережами повинні розраховуватися видобувними підприємствами згідно з калькуляцією, виходячи з рівня фактичних витрат та обсягів транспортування газу. Таким чином, застосування відповідачем за первісним позовом тарифу на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами є неправомірним.

Водночас, як зазначив позивач за первісним позовом, відповідач наполягає на наданні послуг з транспортування природного газу, тобто позиціонує себе як юридична особа, що здійснює діяльність з транспортування природного газу (оператор газотранспортної системи), але відповідно до ст. 23 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи є юридичною особою, яка не є складовою вертикальної інтегрованої організації і здійснює свою діяльність незалежно від діяльності з видобутку, розподілу, постачання природного газу, діяльності оптових продавців. Оператор газотранспортної системи не може провадити діяльність з видобутку, розподілу або постачання природного газу.

Крім того, позивач з первісним позовом зазначив, що позицію про те, що відповідач не є оператором газотранспортної системи підтверджує регулятор ринку природного газу (НКРЕКП), виключивши з 15.04.2016 з нормативів перерахування коштів з поточних рахунків зі спеціальним режимом використання постачальників природного газу норматив на користь газовидобувних компаній України.

Враховуючи викладене, позивач за первісним позовом зазначив, що беручи до уваги, що надання відповідачем послуг з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами безпосередньо покупцям природного газу (замовникам послуг з транспортування), які придбають природний газ для подальшої реалізації споживачам, є таким, що суперечить чинному законодавству України, відсутні підстави для існування договірних відносин між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» щодо транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, а подальше існування договірних відносин (Договору № 3/15-НР від 30.06.2015) призведе до того, що позивач за первісним позовом змушений буде оплачувати послугу з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами, не маючи при цьому джерел фінансування, оскільки споживачі Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» при оплаті послуг з постачання природного газу її не сплачують через відсутність її у складовій ціни на природній газ.

З огляду на викладене, позивач за первісним позовом просив суд розірвати з 01.04.2016 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30.06.2015.

17.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач за первісним позовом зазначив, що строк дії Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 було продовжено на підставі п. 11.2 договору, так як позивачем за первісним позовом не було повідомлено відповідача за первісним позовом про намір розірвати вказаний договір не менше ніж за місяць до дати закінчення строку його дії (31.03.2016). При цьому, відповідач за первісним позовом зауважив, що за вказаним договором він не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, та такий вид діяльності не підпадає під обмеження, встановлені Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газотранспортної системи.

Обгрунтовуючи зустрічну позовну заяву, позивач вказав на те що відповідач за зустрічним позовом в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, не здійснив оплату за надані позивачем за зустрічним позовом послуги з транспортування природного газу у квітні - червні 2016 року, у зв'язку з чим у відповідача за зустрічним позовом виникла заборгованість у розмірі 265863 грн. 62 коп. Крім того, позивачем за зустрічним позовом було заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом пеню у розмірі 20425 грн. 10 коп. та 3% річних у розмірі 1856 грн. 29 коп.

09.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому відповідач за зустрічним позовом просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» з тих підстав, що ним не були підписані акти приймання-передачі за квітень-червень 2016 року, та відсутні підстави для підписання вказаних актів, оскільки позивач за зустрічним позовом не має підстав для застосування тарифу, встановленого на транспортування газу магістральними трубопроводами, при встановленні ціни на транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами, так як не є оператором газотранспортної системи; транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не є окремим видом господарської діяльності; вартість транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не входить до вартості послуг, які сплачує споживач за транспортування газу, а відноситься на собівартість видобутку газу і повинно враховуватись у ціні на газ власного видобутку; відбулися такі зміни у законодавстві, що якби сторони могли передбачити такі зміни, вони б не укладали договір; обсяги транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами були затверджені лише за період з січня по березень 2016 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 (суддя Цюкало Ю.В.), яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 у справі № 917/1243/16, відмовлено у задоволенні первісного позову; зустрічний позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» суму основного боргу у розмірі 265863 грн. 62 коп., пеню у розмірі 20425 грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 1856 грн. 29 коп. та 4322 грн. 18 коп. судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 у справі № 917/1243/16 скасовано; справу № 910/1243/16 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Статтею 111-12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Направляючи на новий розгляд справу № 917/1243/16 Вищий господарський суд України у постанові від 18.07.2017 у справі № 917/1243/16 вказав на те, що в порушення ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суди не надали оцінки тому, що сторони узгодили, що договір набирає чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов (п. 11.1, п. 11.2 договору).

Таким чином, як зазначив Вищий господарський суд України у постанові від 18.07.2017 у справі № 917/1243/16, сторони договору передбачили дві альтернативні умови, що виключають застосування п. 11.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 на автоматичне поновлення зобов'язання на наступний календарний рік: 1) заявлено про припинення дії договору; 2) заявлено про перегляд його умов. При цьому, за місяць до закінчення строку дії договору сторони Додатковою угодою № 2 від 30.11.2015 змінили істотні умови Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 та дійшли згоди про продовження договірних відносин до 31.03.2016, а не на весь 2016 рік, тобто, настала одна з обумовлених підстав, що унеможливлює продовження договору на весь наступний календарний рік (відповідно до п. 11.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015), що не було враховано судами попередніх інстанцій, у зв'язку з чим, доводам і запереченням сторін не було надано належної правової оцінки з урахуванням дійсних, фактичних правовідносин, що склалися.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про розірвання Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 не підлягають задоволенню, а позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно з частиною 7 статті 180 Господарського кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

За змістом ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Положеннями ст. 252 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, за змістом наведених норм строком дії договору є певний період, що визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами, та перебіг якого починається з відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Суд зазначає, що розірвання договору можливе лише за умови його дії, тобто, строк дії договору не повинен бути таким, що закінчився, оскільки, як вбачається зі статті 631 Цивільного кодексу України, при закінченні строку дії договору сторони не можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Як встановлено судом, згідно з п. 11.1 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 цей договір набуває чинності з дати його підписання та поширює свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до п. 11.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов.

Судом встановлено, що 30.11.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2 до Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, якою сторони виклали п. 11.1 договору у новій редакції, зазначивши, що цей договір набирає чинності з дати підписання та поширю свою дію на відносини, що склались між сторонами з 01.07.2015 та діє до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

При цьому, у п. 3 вказаної додаткової угоди сторони погодили, що решта умов цього договору залишається незмінною і обов'язковою для виконання сторонами.

Таким чином, зважаючи на п. 3 Додаткової угоди № 2 від 30.11.2015 до Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, відповідно до якого решта умов Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 залишається незмінною і обов'язковою для виконання сторонами, суд дійшов висновку, що умови вказаного договору, викладені у п. 11.2 договору про автоматичне продовження дії договору залишились чинними.

Тобто, враховуючи умови п. 11.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, де зазначено, що договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або про перегляд його умов, та беручи до уваги, що жодною із сторін не було заявлено про припинення дії вказаного договору або про перегляд його умов не менше ніж за місяць до 31.03.2016, суд дійшов висновку, що дія Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 була продовжена на підставі п. 11.2 вказаного договору, та станом на дату розгляду справи у суді Договір № 3/15-НР від 30.06.2015 є чинним.

Водночас, судом встановлено, що позивач за первісним позовом звертався до відповідача із листами № 2912вих-1285 від 31.03.2016 та № 2912вих-1482 від 31.03.2016, у яких у зв'язку із набуттям чинності Кодексом газотранспортної системи просив розірвати, в т.ч. Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами від 30.06.2015 року.

Однак, з огляду на те, що вказані листи датовані 31.03.2016, їх наявність не є підставою для розірвання Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, зважаючи на те, що заявлення про припинення дії договору повинно бути здійснено не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору (відповідно до п. 11.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015).

Будь-яких інших листів про наміри сторін припинити дію Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 матеріали справи не містять.

Таким чином, судом виконані вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 18.07.2017 у справі № 917/1243/16, щодо надання оцінки умовам Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 про автоматичне продовження дії вказаного договору.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності умов, вказаних у частині другій статті 652 Цивільного кодексу України, а саме: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» зверталося до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» з листами про розірвання Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, з якими останнє не погодилось.

Позивач за первісним позовом вказує, що газопроводи у Договорі № 3/15-НР від 30.06.2015 відносяться до внутрішньопромислових трубопроводів, які є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами не відноситься до господарської діяльності з транспортування природного газу.

Суд погоджується з доводами відповідача за первісним позовом про те, що в межах спірного Договору відповідач за первісним позовом не здійснює транспортування природного газу магістральними трубопроводами та/чи газотранспортною системою, а по суті надає послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, отже, вказаний вид діяльності не підпадає під ліцензування та обмеження, встановлені Законом України "Про ринок природного газу" та Кодексом газотранспортної системи.

Частиною першою статті 306 Господарського кодексу України передбачено, що транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про трубопровідний транспорт" магістральний трубопровід - це технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо; об'єкти трубопровідного транспорту - магістральні та промислові трубопроводи, включаючи наземні, надземні і підземні лінійні частини трубопроводів, а також об'єкти та споруди, основне і допоміжне обладнання, що забезпечують безпечну та надійну експлуатацію трубопровідного транспорту.

Статтею 2 Закону України "Про трубопровідний транспорт" передбачено, що систему трубопровідного транспорту України становлять магістральний трубопровідний транспорт та промисловий трубопровідний транспорт.

Таким чином, внутрішньопромислові трубопроводи відповідача за первісним позовом і діяльність, пов'язана з ними, є складовою частиною трубопровідного транспорту, а не частиною процесу видобутку природного газу, як це зазначено позивачем за первісним позовом.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач за первісним позовом посилається на роз'яснення чинного законодавства України, які були викладені Комісією у листах: від 21.07.2016 року № 7384/16.2.1/7-16; від 10.05.2016 року № 4519/16.2.1/7-16; від 13.06.2016 року № 5902/16.2.1/7-16, разом з тим, такі листи Комісії не носять обов'язкового характеру.

Відповідно до Положення "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014 року № 715/2014, Комісія для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій; рішення, прийняті Комісією, оформлюються постановами і розпорядженнями та є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій.

Крім того, в листі Комісії від 21.07.2016 року № 7384/16.2.1/7-16 зазначено про те, що вартість переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, на думку Комісії, має відноситись на собівартість видобутку газу і враховуватися у ціні природного газу власного видобутку, проте далі за текстом Комісія вказує, що на даний час вказане питання законодавчо не врегульовано та наразі Комісією лише розробляється проект змін до постанови від 30.09.2015 № 2516, якою затверджено Алгоритм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на які покладені спеціальні обов'язки (далі - Алгоритм).

Відповідно до пункту 13 Алгоритму при розрахунку нормативів перерахування коштів застосовуються планові обсяги постачання природного газу за кожною категорією споживачів на відповідний розрахунковий період відповідно до умов укладених договорів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - згідно з умовами укладених договорів із відповідними газодобувними підприємствами.

Пунктами 19, 20 Алгоритму передбачено, що газопостачальні підприємства при постачанні природного газу категорії "населення" та "ТКЕ-населення" здійснюють розрахунок нормативу перерахування коштів для зарахування коштів на у випадку використання газопостачальним підприємством промислових трубопроводів газодобувних підприємств, з якими газопостачальним підприємством укладено відповідний договір, газопостачальне підприємство здійснює відповідний розрахунок нормативу перерахування коштів на поточні рахунки таких газодобувних підприємств з урахуванням визначених у договорах планових обсягів та плати за використання промислових трубопроводів за кожним газодобувним підприємством окремо.

Своєчасність укладення відповідних договорів забезпечують керівники операторів газотранспортної та/або газорозподільних систем, газопостачальних підприємств, оптового продавця природного газу, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - керівники газодобувних підприємств (пункт 29 Алгоритму).

Отже, по суті постанова від 30.09.2015 року № 2516 зобов'язує керівників газодобувних підприємств укладати договори на транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Щодо питання встановлення вартості за транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 10, 11 положення "Про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період)", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 (далі - Положення) купівля-продаж природного газу між національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України") та постачальником природного газу із спеціальними обов'язками здійснюється за регульованою оптовою ціною, розрахованою з урахуванням формули, визначеної пунктом 12 цього Положення, відповідно до договору, який укладається на підставі примірного договору купівлі-продажу природного газу між НАК "Нафтогаз України" та постачальником природного газу із спеціальними обов'язками, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Постачальники природного газу до 1 квітня 2017 року, що закуповують природний газ у НАК "Нафтогаз України" відповідно до пунктів 9 і 10 цього Положення, зобов'язані постачати такий природний газ виключно побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за ціною, що не може перевищувати граничних роздрібних цін на природний газ.

Разом з тим, умовами Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 не передбачено купівлі-продажу природного газу, відповідач за первісним позовом не може впливати на ціну та її калькуляцію, яку встановлює НАК "Нафтогаз України" для постачальників природного газу кінцевим споживачам.

Послуга по транспортуванню (переміщенню) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, яку надає ПАТ "Укргазвидобування" ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" регулюється на договірних засадах, які узгоджені сторонами.

Рахунки-фактури, які щомісяця направляються позивачу за первісним позовом за надані послуги адресовані саме ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", а не кінцевим споживачам природного газу.

ПАТ "Укргазвидобування" здійснює господарську діяльність, а саме надає послуги з транспортування (переміщення) природного газу, власником/продавцем якого не є.

З приводу посилань позивача за первісним позовом на набрання чинності 01.10.2015 року Закону України "Про ринок природного газу" та 27.11.2015 року Кодексу газотранспортної системи як на підставу для розірвання Договору, суд зазначає таке.

Транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу; газотранспортна система - це технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Переміщення природного газу за умовами Договору здійснюється внутрішньопромисловими трубопроводами, які не є частиною магістрального трубопроводу, а отже, і не являються частиною газотранспортної системи.

Положення Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газотранспортної системи не змінюють порядок надання ПАТ "Укргазвидобування" послуг із транспортування природного газу, а також не стосуються відповідних правовідносин.

Вказані нормативно-правові акти регулюють порядок транспортування природного газу виключно з прив'язкою до надання послуг газотранспортною системою. Водночас, укладений Договір транспортування (переміщення) природного газу передбачає надання послуг ПАТ "Укргазвидобування" поза газотранспортною системою, а саме шляхом переміщення природного газу своїми внутрішньопромисловими газопроводами.

Також, слід зазначити, що відповідно до пункту 26 частини першої статті 1 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" транспортування природного газу - це господарська діяльність на ринку природного газу, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу трубопроводами з метою його подальшого зберігання, розподілу або доставки безпосередньо споживачам та замовникам, окрім транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами).

Згідно із пунктом 45 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу - це господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Як у Законі України "Про засади функціонування ринку природного газу", так і у Законі України "Про ринок природного газу" термін "транспортування природного газу" не охоплює правовідносини щодо переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Враховуючи викладене, позивач за первісним позовом не довів, відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України, наявність всіх підстав для розірвання Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» про розірвання Договору на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами № 3/15-НР від 30.06.2015.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.05.2017 у справі № 917/1251/16 та у постанові Вищого господарського суду України від 20.04.2017 у справі № 917/1252/16.

Що стосується зустрічних позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення 288145 грн. 01 коп., суд зазначає таке.

Обгрунтовуючи зустрічну позовну заяву, позивач вказав на те що відповідач за зустрічним позовом в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, не здійснив оплату за надані позивачем за зустрічним позовом послуги з транспортування природного газу у квітні - червні 2016 року, у зв'язку з чим у відповідача за зустрічним позовом виникла заборгованість у розмірі 265863 грн. 62 коп. Крім того, позивачем за зустрічним позовом було заявлено до стягнення з відповідача за зустрічним позовом пеню у розмірі 20425 грн. 10 коп. та 3% річних у розмірі 1856 грн. 29 коп.

Як встановлено судом, 30.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (газотранспортне підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (замовник) укладено Договір № 3/15-НР на транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, відповідно до умов якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу замовника до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС) для задоволення потреб населення та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послух з транспортування газу внутрішньопромисловими трубопроводами.

Згідно з п. 3.5 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Відповідно до п. 5.1 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами складає 209,50 грн., крім того ПДВ - 41,90 грн., всього з ПДВ - 251 грн. 40 коп.

Судом встановлено, що 30.09.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, якою сторони виклали п. 5.1 договору у новій редакції, зазначивши, що вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами складає 136,70 грн., крім того ПДВ - 27,34 грн., всього з ПДВ - 164 грн. 04 коп.

Судом встановлено, що 31.12.2015 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 3/15-НР від 30.06.2015, якою сторони виклали п. 5.1 договору у новій редакції, зазначивши, що вартість послуг з транспортування 1000 куб. м. природного газу внутрішньопромисловими газопроводами складає 144,80 грн., крім того ПДВ - 28,96 грн., всього з ПДВ - 173 грн. 76 коп.

Згідно з п. 5.3.1 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість про транспортованого газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість.

Відповідно до п. 5.4 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 вартість фактично наданих послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг.

Судом встановлено, що за період з квітня 2016 року по червень 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» надало Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за Договором № 3/15-НР від 30.06.2015 на загальну суму 265863 грн. 62 коп., що підтверджується актом від 30.04.2016 на суму 155161 грн. 67 коп., актом від 31.05.2016 на суму 67188 грн. 70 коп., актом від 30.06.2016 на суму 43513 грн. 25 коп. (копії вказаних актів долучено позивачем за зустрічним позовом до матеріалів справи).

При цьому, як встановлено судом, Договір № 3/15-НР від 30.06.2015 був чинним у спірний період.

Судом встановлено, що вказані акти надання послуг не підписані уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» та не скріплені печаткою відповідача за зустрічним позовом.

Водночас, згідно з п. 3.2 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 газотранспортне підприємство до 8 числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства.

Відповідно до п. 3.3 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 замовник протягом 2-х днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акт наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або у судовому порядку.

Позивачем за первісним позовом долучено до матеріалів справи копії супровідних листів про направлення відповідачу за зустрічним позовом актів надання послуг за спірний період та докази їх направлення/отримання відповідачем (копії відповідних рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення).

З огляду на ненадання відповідачем за зустрічним позовом мотивованої відмови від підписання вказаних актів надання послуг, суд дійшов висновку, що обсяги та вартість наданих послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за період з квітня по червень 2016 року на загальну суму 265863 грн. 62 коп. є такими, що прийняті відповідачем за зустрічним позовом, у зв'язку з чим відповідач за зустрічним позовом зобов'язаний оплатити вартість послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами за період з квітня по червень 2016 року у сумі 265863 грн. 62 коп. на умовах Договору № 3/15-НР від 30.06.2015.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 5.5 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахунку коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач за зустрічним позовом повинен був оплатити вартість наданих позивачем послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами у квітні 2016 року на суму 155161 грн. 67 коп. у строк до 20.05.2016, за послуги, надані у травні 2016 року на суму 67188 грн. 70 коп., - у строк до 20.06.2016, за послуги, надані у червні 2016 року на суму 43513 грн. 25 коп., - у строк до 20.07.2016.

Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом не здійснив оплату послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, наданих позивачем за період з квітня по червень 2016 року на загальну суму 265863 грн. 62 коп, зокрема, відповідачем за зустрічним позовом не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 265863 грн. 62 коп., у зв'язку з чим у відповідача за зустрічним позовом виникла заборгованість у розмірі 265863 грн. 62 коп.

Доказів сплати грошових коштів у сумі 265863 грн. 62 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем за зустрічним позовом суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» за Договором № 3/15-НР від 30.06.2015 у розмірі 265863 грн. 62 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем за зустрічним позовом не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» суми основного боргу у розмірі 265863 грн. 62 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем за зустрічним позовом було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 20425 грн. 10 коп. за загальний період нарахування з 21.05.2016 по 31.08.2016.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.3 Договору № 3/15-НР від 30.06.2015 у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» пені у розмірі 20425 грн. 10 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем за зустрічним позовом було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1856 грн. 29 коп. за період з 21.05.2016 по 31.08.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем за зустрічним позовом розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» 3% річних у розмірі 1856 грн. 29 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання первісного позову покладається на позивача за первісним позовом (у зв'язку з відмовою у позові), судовий збір за подання зустрічного позову покладається на відповідача за зустрічним позовом (у зв'язку із задоволенням позову у повному обсязі).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» до Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» відмовити.

2. Позов Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Шевченка, буд. 2; ідентифікаційний код: 39572642) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ідентифікаційний код: 30019775) суму основного боргу у розмірі 265863 (двісті шістдесят п'ять тисяч вісімсот шістдесят три) грн. 62 коп., пеню у розмірі 20425 (двадцять тисяч чотириста двадцять п'ять) грн. 10 коп., 3% річних у розмірі 1856 (одна тисяча вісімсот п'ятдесят шість) грн. 29 коп. та судовий збір у розмірі 4322 (чотири тисячі триста двадцять дві) грн. 18 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 11.10.2017

Суддя І.М. Отрош