КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа№ 910/218/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 26.09.2017 року

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року

у справі № 910/218/16 (суддя - Головіна К.І.)

за скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі

про визнання дій Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області неправомірними

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі

до товариства з обмеженою відповідальністю «Орвіс»

про стягнення 310 429,86 доларів США та 993 570,59 грн.

за участю Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року у справі № 910/218/16 задоволено скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі про визнання дій Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області неправомірними. Визнано неправомірними дії Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, а саме: заниження вартості описаного майна ТОВ «Орвіс» - приміщення торгового центру загальною площею 1468,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Тернопіль, бульвар П. Куліша, 11.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, Відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року по справі № 910/218/16, скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні скарги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк».

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилається на неповне з'ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для вирішення справи та порушення останнім норм матеріального та процесуального права. Крім того, скаржник просив відновити процесуальний строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2017 року відновлено Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області пропущений строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.06.2017 у справі №910/218/16 та призначено справу до розгляду у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б.

У зв'язку з перебуванням суддів у відпустці, склад колегії суддів неодноразово змінювався. Так, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.09.2017року визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 року справу № 910/218/16 прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою від 13.09.2017 року за клопотанням Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області справу № 910/218/16 призначено в режимі відеоконференції.

У судових засіданнях суду апеляційної інстанції представник позивача надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 01.06.2017 року, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представники товариства з обмеженою відповідальністю «Орвіс» та відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у судові засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про день та час розгляду справи, сторони повідомлялись належним чином.

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з абз. 1 п. 3.9.2 вищезазначеної постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника позивача, що з'явився у судове засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ТОВ «Орвіс» та відділ примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Участь у судовому засіданні 26.09.2017 року представників сторін, що не з'явились, судом обов'язковою не визнавалась.

Судом апеляційної інстанції враховано, що у відповідності до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений п'ятнадцятиденним строком розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, та строк розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України за клопотанням позивача, вже продовжувався.

Також, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відповідно до статті 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду, зокрема, про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно з нормами статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду слід скасувати з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року у справі № 910/218/16 задоволено позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі до ТОВ «Орвіс» про стягнення 310 429,86 доларів США та 993 570,59 грн. та стягнуто з ТОВ «Орвіс» на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі заборгованість по процентах за користування кредитом у сумі 178 776,83 доларів США та у сумі 131 653,03 доларів США; заборгованість за комісією за управління кредитною лінією у сумі 45 734,74 грн. та у сумі 34 701,31 грн.; пеню за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в сумі 519 172,56 грн. та у сумі 382 323,94 грн.; пеню за прострочення сплати комісії за управління кредитною лінією у сумі 6 616,93 грн. та у сумі 5 021,11 грн.; 25 683,84 грн. судового збору.

11.03.2016 року на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва видано відповідні накази, які було направлено стягувачу.

12.01.2017 року начальником Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на підставі наказу № 910/218/16, виданого господарським судом міста Києва 11.03.2016 року, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 53234221).

06.02.2017 року на виконання рішення суду органом ДВС був проведений опис майна ТОВ «Орвіс», а саме - приміщення торгового центру загальною площею 1468,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, 11, про що винесено відповідну постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою також накладено арешт на вказане майно боржника.

08.02.2017 року начальником Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в межах виконавчого провадження ВП № 53234221 винесено постанову про призначення експерта.

Як вбачається з висновку про вартість майна, складеного суб'єктом оціночної діяльності - приватним підприємством «Експертоцінка» (далі - ПП «Експертоцінка»), станом на 15.02.2017 р. ринкова вартість приміщення торгового центру загальною площею 1468,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, 11, яке належить ТОВ «Орвіс», з врахуванням заокруглень та без врахування ПДВ складає - 3 690 080,00 грн., дата завершення складання звіту - 17.02.2017 року.

Звертаючись до суду з скаргою на дії державного виконавця, з доводами якими погодився суд першої інстанції, стягувач вказував на те, що вищевказана оцінка майна є заниженою порівняно з оголошеннями про продаж подібної нерухомості, що містяться в мережі Інтернет.

Однак, з такими доводами судова колегія погодитися не може та вважає, що державним виконавцем були вчинені всі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року у справі № 910/218/16 та виданих на підставі нього судових наказів, виходячи з наступного.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначає Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція).

Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вжити передбачених цим Законів заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що в ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем встановлено про наявність іпотечного майна боржника.

Керуючись вимогами ст. ст. 18, 56 Закону, 06.02.2017 року державним виконавцем проведено опис майна боржника, а саме - приміщення торгового центру загальною площею 1468,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, 11, про що складено постанову про опис майна боржника.

Відповідно до вимог ст. 20 Закону для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт несе кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження, про що він має бути попереджений виконавцем. Збитки, завдані сторонам внаслідок видачі завідомо неправдивого висновку, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. За недостовірну чи необ'єктивну оцінку майна суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем.

Як зазначалось вище, з метою визначення вартості арештованого майна боржника, 08.02.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про призначення суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання у виконавчому провадженні.

Так, згідно звіту про оцінку майна боржника складеного ПП «Експертоцінка», станом на 15.02.2017 року ринкова вартість приміщення боржника, а саме: торгового центру загальною площею 1468,5 кв.м., розташованого за адресою: м. Тернопіль, бульвар П.Куліша, 11, яке належить ТОВ «Орвіс», з врахуванням заокруглень та без врахування ПДВ складає - 3 690 080,00 грн., дата завершення складання звіту - 17.02.2017 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Частинами першою та п'ятою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки нерухомого майна та майна, вартість якого перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-ІІІ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Отже, оцінка нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, здійснюється з метою визначення стартової ціни для здійснення подальшої реалізації арештованого нерухомого майна на торгах. Враховуючи предмет стягнення, яким є нерухоме майно, проведення оцінки здійснює незалежний суб'єкт оціночної діяльності на замовлення державного виконавця, який після складення акта опису та арешту майна, його вилучення, проведення оцінки й отримання звіту про оцінку майна передає його на реалізацію на торгах у порядку і на умовах, визначених законодавством. Оцінка майна є дійсною впродовж шести місяців з моменту її проведення незалежно від строків передання та реалізації майна, на яке звернуто стягнення, на прилюдних торгах.

На переконання колегії суддів державною виконавчою службою були вчинені всі дії для виконання рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року у справі № 910/218/16 та виданих на підставі нього відповідних наказів.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що заявником не було подано, ані до виконавчої служби, ані до суду першої інстанції належні докази заниження вартості нерухомого майна, яке оцінювалось ПП «Експертоцінка» на виконання постанови державного виконавця. Будь-які додаткові висновки чи то експертів, чи то спеціалістів матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Натомість дійшовши до висновку про заниження вартості об'єкта нерухомості, місцевий господарський суд помилково взяв до уваги цінові пропозиції (ринкові ціни) на подібне майно, що розміщені в мережі Інтернет.

На переконання колегії суддів, для з'ясування дійсної вартості об'єкта нерухомості, місцевий господарський суд не був позбавлений можливості викликати у судове засідання суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП «Експертоцінка» для надання пояснень з метою отримання інформації про методику та умови здійснення оцінки арештованого майна боржника.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими та помилковими висновки суду в частині взяття до уваги цінові пропозиції (ринкові ціни) на подібне майно, оскільки, для оцінки майна взято порівняльний підхід. Для порівняння виділено декілька приміщень, проте невідомо про місце розташування вказаних об'єктів, їх площа та технічні характеристики нерухомого майна. Місцевим господарським судом взято як джерело інформації лише суб'єктивні пропозиції стягувана.

Разом з тим, відповідно до п. 15 Національного Стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно. У даному випадку не було обрано жодного об'єкта, який був фактично проданий чи відповідав своїми технічними характеристиками арештованому майну боржника. Порівнювалися виключно лише пропозиції.

Колегія суддів звертає увагу, що ст.10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Інших підстав для проведення оцінки майна згідно чинного законодавства не передбачено.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Будь-яка інша назва цього документу законодавством про оцінку майна не встановлена.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлені Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року. Відповідно до пп. 62-67 Національного стандарту № 1 перевірка дотримання вимог нормативно-правових актів з оцінки майна під час проведення оцінки здійснюється шляхом рецензування звіту про оцінку майна.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що державною виконавчою службою були вчинені всі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» для виконання рішення господарського суду міста Києва від 22.02.2016 року у справі № 910/218/16 та виданих на підставі нього судових наказів.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» із змінами і доповненнями рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права чи процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

За наведених обставин, оскільки господарським судом міста Києва помилково прийнято ухвалу від 01.06.2017 року у справі № 910/218/16 про задоволення заяви стягувача, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню. У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі слід відмовити.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

У відповідності до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що частиною другою статті 3 Закону України «Про судовий збір» передбачено, за подання яких заяв не справляється судовий збір. Відповідний перелік заяв не є вичерпним. Зокрема, Законом України «Про судовий збір» не передбачено справляння судового збору за подання скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби (стаття 121-2 ГПК); втім, з апеляційних та касаційних скарг на ухвали, винесені за результатами розгляду таких скарг, судовий збір справляється на загальних підставах.

Згідно з пп. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, що діяла на дату звернення скаржника до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду справляється судовий збір за ставкою 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.06.2017 р. скаржник сплатив судовий збір у розмірі 1684 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1856 від 27.06.2017 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи. Тобто, скаржником було сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого суду.

За наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову (ч. 1 ст. 105 ГПК України). У постанові апеляційної інстанції має бути зазначено новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення (п. 10 ч. 2 ст. 105 ГПК України).

У відповідності до п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі якщо внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції, то із стягувача належить стягнути на користь Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 1600 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

При цьому, враховуючи, що скаржником в апеляційній скарзі ставиться питання про розподіл судових витрат, колегія суддів апеляційного господарського суду розцінює зазначене, як клопотання на підставі п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», а тому вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України на користь Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 84 грн. надмірно сплаченого судового збору за платіжним дорученням № 1856 від 27.06.2017 року.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-106, 121-2 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року по справі № 910/218/16 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року по справі № 910/218/16 скасувати.

3. У задоволенні скарги публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі про визнання дій Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області неправомірними - відмовити.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Тернополі (46008, м. Тернопіль, вул. М.Шептицького, 21, ) на користь Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (46021, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ) 1600 (одну тисячу шістсот) грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

5. Повернути з Державного бюджету України на користь Відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (46021, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ) 84 (вісімдесят чотири) грн. надмірно сплаченого судового збору за платіжним дорученням № 1856 від 27.06.2017 року.

6. Видачу судових наказів по справі № 910/218/16 доручити господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/218/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко