ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.10.2017 Справа № 920/174/17
За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт», м. Київ;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БАКС», м. Шостка, Сумської області;

про стягнення 36 724,20 доларів США (що є еквівалентом 1 000 000 грн. 00 коп. згідно з курсом НБУ станом на 15.02.2017)

Суддя КОВАЛЕНКО О.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1, адвокат, ордер серії КС №2752002 від 22.05.2017, свідоцтво №3073/10 від 26.01.2006, договір від 17.02.2017; ОСОБА_2, довіреність №37 від 16.05.2017

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 19.04.2017;

При секретарі судового засідання Мудрицькій С.Ю.

СУТЬ СПОРУ: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 36 724,20 доларів США (що є еквівалентом 1 000 000 грн. 00 коп. згідно з курсом НБУ станом на 15.02.2017) частину основного боргу, який виник у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013, а також стягнути з відповідача на судові витрати по справі.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 37 664,78 доларів США (що є еквівалентом 1 000 000 грн. 00 коп. згідно з готівковим курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ «Державний ощадний банк» станом на 18.05.2017) частину основного боргу, який виник у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Від позивача надійшли письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог.

Відповідач в письмовому відзиві №157 від 19.04.2017 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що позивач не є субєктом надання фінансових послуг, тому він не має права вимагати від відповідача повернення боргу в еквіваленті до курсу валюти; деякі пункти примірнику договору, який є у відповідача, відрізняються від умов договору, на які посилається позивач. Наголошує на тому, що у звязку з тим, що строк дії договору закінчився 31.12.2013р., позивачем пропущено строки позовної давності для звернення з даним позовом. Крім того, від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає про те, що на час укладення спірного договору безпроцентної позики в серпні 2013 року домовленість про надання такої позики існувала між директором ТОВ «БАКС» та афільованою особою ТОВ «НВП «Агробіопродукт» ОСОБА_4. Відсотки за вказаним договором ОСОБА_5 сплачував особисто ОСОБА_4, про що були складені відповідні розписки, проте деякі з них не збереглись до цього часу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази по справі, суд встановив:

Позивач мотивує свої вимог тим, що 06 серпня 2013 року між ТОВ «НВП «Агробіопродукт» в особі директора ОСОБА_6 і ТОВ «БАКС» в особі директора ОСОБА_5 (уповноваженого на підписання такого договору протоколом №11 зборів учасників ТОВ «БАКС» від 05.08.2013 р.) було укладено договір безпроцентної позики №125/33 (далі за текстом «Договір 1»), відповідно до умов якого позивач в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобовязується надати відповідачу позику (фінансову допомогу на зворотній основі), а відповідач зобовязується прийняти її і повернути позику (фінансову допомогу на зворотній основі) позивачу у визначений цим Договором термін на умовах, визначених цим Договором.

Зі змісту п. 1.2. Договору 1 вбачається, що у звязку з тим, що між сторонами за цим Договором налагоджені тісні взаємовигідні ділові відносини, позика, визначена у цьому Договорі, надається відповідачу на безвідсотковій основі.

Пунктом 1.3. Договору 1 визначено, що дана позика є зворотньою фінансовою допомогою. Дана позика є безпроцентною (п.1.4 Договору).

Згідно п. 2.1. Договору 1 розмір позики за цим Договором становить 2 500 000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 2.2. Договору 1 сторони домовились, що сума позики 2 500 000 грн. 00 коп. є еквівалентною 307 503 дол. США згідно з курсом 8,13 грн. за один долар США.

Зі змісту п. 3.1. Договору 1 вбачається, що термін надання позики визначається з моменту отримання відповідачем грошових коштів на власний розрахунковий рахунок і становить один календарний рік до 08 серпня 2014 року.

Пунктом 3.2. Договору 1 встановлено, що відповідач зобовязується повернути позивачу позику до 08 серпня 2014 року.

Відповідно до п. 4.1. Договору 1 позивач зобовязувався надати позику (фінансову допомогу на зворотній основі) позивачу 08.08.2013. Позика надається в безготівковому порядку шляхом перерахування позивачем грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача (п. 4.2.)

Згідно п. 5.1. Договору 1 відповідач зобовязується повернути позивачу суму позики (фінансову допомогу на зворотній основі) згідно вимог цього договору. У випадку зростання ринкового курсу долара США відносно до гривні більше ніж на 1%, відповідач зобовязується повернути позивачу позику у гривнях України в сумі, яка повинна бути збільшена пропорційно збільшенню ринкового курсу долара США відносно до гривні і яка повинна бути еквівалентною 307 503 долара США, згідно з готівковим курсом продажу долара США для фізичних осіб в одному з таких банків України за вибором позивача: ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Державний ощадний банк України» на день повернення позики.

Зі змісту п. 5.3. Договору 1 вбачається, що позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Пунктом 7.1. Договору 1 встановлено, що цей договір набуває чинності з моменту передачі грошових коштів відповідачу і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Так, судом встановлено, а також не заперечується представниками сторін, що грошові кошти в розмірі 2 500 000 грн. 00 коп. були перераховані позивачем на виконання п. 4.1 та 4.2. Договору 1 на розрахунковий рахунок відповідача згідно платіжного доручення №5 від 08.08.2013 р., яке міститься в матеріалах справи.

Позивач наголошує на тому, що в обумовлені договором строки відповідач позику не повернув, а за наслідками переговорів відповідачем було надано гарантійний лист про зобовязання з його боку повернути суму позики в розмірі 307 503 дол. США до 22.12.2016 року.

В подальшому, 19.08.2016 р. позивач та відповідач склали акт звірки взаєморозрахунків по Договору, відповідно до якого погодили, що станом на 20.08.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 7 988 928,55 грн., що є еквівалентом 307 503 дол. США згідно з готівковим курсом продажу долара США в ПАТ «Державний ощадний банк України» станом на 19.08.2016.

Проте, до 22.12.2016 року відповідач заборгованість не сплатив, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь частину основного боргу безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013 в розмірі 1 000 000 грн. 00 коп., що є еквівалентом 37 664,78 доларів США (що є еквівалентом 1 000 000 грн. 00 коп. згідно з готівковим курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ «Державний ощадний банк» станом на 18.05.2017.

Відповідач, в свою чергу, обґрунтовує свої заперечення тим, що позивачем подано іншу редакцію договору, а між сторонами було підписано договір безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013 року (далі за текстом «Договір 2»), істотні умови якого суттєво відрізняються від редакції позивача, а саме: пункт 2.2. щодо визначення еквіваленту позики в доларах США та «привязки» до курсу долара взагалі відсутній, а пунктом 3.1. Договору 2 встановлено, що відповідач зобовязується повернути позивачу позику до 31 грудня 2013 року включно.

Згідно п. 5.1. Договору 2 відповідач зобовязується повернути позивачу суму позики (фінансову допомогу на зворотній основі) згідно вимог цього договору.

Крім того, п. 6.2. Договору 2, яким передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у випадку прострочення повернення позики більше ніж на пять днів, відрізняється від редакції позивача, яким передбачено сплату штрафу в розмірі 50% від загальної суми позики у такому ж випадку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень, а відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які за законодавством мають підтверджуватися певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст. 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали господарського суду Сумської області від 25.05.2017 р, судом було задоволено клопотання позивача і відповідача та призначено судову почеркознавчу експертизу та судову технічну експертизу, а на вирішення експертної установи було поставлено наступні питання:

- Чи виконано підпис від імені ОСОБА_6 у договорі безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013, наданого ТОВ «БАКС», тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?

- Чи виконано підпис на другій сторінці договору безпроцентної позики від 06.08.2013 р. №125/33, укладеного між ТОВ «НВП «АГРОБІОПРОДУКТ» та ТОВ «БАКС», гарантійному листі ТОВ «БАКС» від 22.06.2016 року ОСОБА_5?

- Чи нанесено відтиск печатки ТОВ «НВП «Агробіопродукт» у договорі безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013 р., наданого ТОВ «БАКС», саме печаткою, що належить ТОВ «НВП «Агробіопродукт», чи іншою печаткою?

- Чи нанесено відтиск печатки від імені ТОВ «БАКС» в договору 06.08.2013 року №125/33, гарантійному листі від 22.06.2016 печаткою, що належить ТОВ «БАКС»?

За результатами проведених експертиз було складено відповідні висновки судово-технічної експертизи документів №912, 913 від 30.08.2017, а також висновки №910, 911 від 04.09.2017 судово-почеркознавчої експертизи, якими встановлено, що відтиск печатки ТОВ «НВП «Агробіопродукт» у договорі безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013 року, наданого ТОВ «БАКС» (т.1 а.с.110) виконане не рельєфним кліше, що виготовлено з дотриманням технології виготовлення кліше печаток та штампів, що використовується на спеціалізованих штемпельно-гравільних підприємствах та відповідно не кліше печатки ТОВ «НВП «Агробіопродукт», експериментальні зразки якого надані для порівняльного дослідження. Відтиск кліше печатки ТОВ «БАКС» у договорі безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013 (т.1 а.с. 107 - зворотна сторона, а.с. 110), гарантійному листі від 22.06.2016 (т.1. а.с. 108) виконані не рельєфним кліше печатки ТОВ «БАКС», експериментальні зразки якого надані для порівняльного дослідження.

Крім того, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 на другому аркуші договору безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013 , наданого ТОВ «БАКС» (т.1. а.с. 109,110) в графі «Позикодавець» виконаний за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_6, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_5 на другій сторінці договору безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013, укладеного між ТОВ «НВП «Агробіопродукт» та ТОВ «БАКС» (т.1 а.с.107), наданому ТОВ «НВП «Агробіопродукт» в графі «Позичальник» та підпис в гарантійному листі ТОВ «БАКС» від 22.06.2016 р. в графі «Директор ТОВ «БАКС», виконані за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_5.

Таким чином, суд приймає висновки судово-технічної експертизи документів №912, 913 від 30.08.2017, а також висновки №910, 911 від 04.09.2017 судово-почеркознавчої експертизи як належні та допустимі докази в даній справі, а отже керується умовами редакції договору безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013, укладеного між ТОВ «НВП «Агробіопродукт» та ТОВ «БАКС» (т.1 а.с.107), наданої ТОВ «НВП «Агробіопродукт».

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Суд критично ставиться до пояснень відповідача з приводу того, що заборгованість була сплачена директором ТОВ «БАКС» шляхом передачі грошових коштів особисто гр. ОСОБА_4 в рахунок оплати за спірним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів здійснення такої оплати, а в розписках, які додані представником позивача до матеріалів справи, не зазначено ані назви юридичної особи на користь якої передано грошові кошти, ані підтверджено повноважень гр. ОСОБА_4 на отримання таких грошових коштів в рахунок оплати по договору безпроцентної позики від 06.08.2013, що також не заперечується самим представником відповідача в його письмових поясненнях, поданих 05.10.2017.

Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу того, що позивач отримав підписи директора ТОВ «БАКС» на гарантійному листі та примірнику договору злочинним шляхом, користуючись його безпорадним станом, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів звернення відповідача з цього приводу до органів внутрішніх справ для проведення перевірки за вказаними фактами.

Суд також не приймає до уваги заперечення відповідача з приводу того, що внесення до Договору умови про наявність грошового еквіваленту суми позики в іноземній валюті (долар США) з «привязкою» до курсу долара суперечить вимогам діючого законодавства, виходячи з наступного:

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» ціна позову про стягнення іноземної валюти визначається в іноземній валюті та національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову (п.4 ч.1 ст. 55 ГПК України).

При визначенні ціни позову, поданого в іноземній валюті, необхідно виходити з тієї валюти, в якій провадились чи повинні бути проведені розрахунки між сторонами. У разі подання позову про стягнення національної валюти України - еквіваленту іноземної валюти ціна позову визначається в іноземній або національній валюті України за офіційним курсом, визначеним Національним банком України, на день подання позову. За змістом згаданого припису пункту 4 частини першої статті 55 ГПК у разі подання до господарського суду позову про стягнення іноземної валюти обов'язковим є зазначення еквіваленту в національній валюті України (гривнях). Виходячи з останнього й визначається сума судового збору, що сплачується з позовної заяви: для нерезидентів - в іноземній валюті (за їх бажанням), для інших платників - у гривнях, у національній валюті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову (абзац другий - третій частини першої статті 6 Закону України «Про судовий збір»).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від

19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто виконанням, проведеним відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо (ст. 526 ЦК України).

Таким чином, якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 29 серпня 2017 року у справі № 910/2031/16.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться достатні та допустимі докази належного виконання з боку позивача своїх зобовязань по Договору, а відповідачем не подано доказів сплати боргу в розмірі 37 664,78 доларів США (що є еквівалентом 1 000 000 грн. 00 коп. згідно з готівковим курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ «Державний ощадний банк» станом на 18.05.2017) або обґрунтованих заперечень, суд дійшов до висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідач наголошує на пропуску загального строку позовної давності з боку позивача для звернення з позовом за захистом свого права, оскільки зазначений строк сплинув 31.12.2016, а отже предмет спору відсутній, а провадження у справі підлягає припиненню.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зі змісту ст. 261 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що суд критично ставиться до редакції договору безпроцентної позики №125/33 від 06.08.2013, укладеного між ТОВ «НВП «Агробіопродукт» та ТОВ «БАКС», наданої відповідачем, а також не приймає його в якості належного доказу, кінцевим строком виконання зобовязань по Договору 1 визначено 08.08.2014, а в гарантійному листі відповідача визначено новий кінцевий строк виконання зобовязання по Договору 1 до 22.12.2016, у звязку з чим суд приходить до висновку про безпідставність клопотання відповідача про застосування строків позовної давності та припинення провадження у справі у звязку з їх необґрунтованістю.

Позивач в заяві про розподіл судових витрат від 18.05.2017 просить суд стягнути з відповідача на свою користь 100 000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката. В обґрунтування своїх вимог позивач подав суду договір про надання адвокатських послуг від 17.02.2017, платіжне доручення №98 від 29.03.2017 на суму 100 000 грн. 00 коп., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3073/10 від 26.01.2006 та відповідне посвідчення адвоката, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 18.05.2017.

Згідно п. 6.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення витрат на оплату послуг адвоката і вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача 15 000 грн. 00 коп. витрат з оплати послуг адвоката.

Згідно Закону України «Про судовий збір» та відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору та витрати за проведення судової експертизи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю «БАКС» про припинення провадження у справі та про застосування строків позовної давності відмовити.

2. Позов задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БАКС» (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Садовий бульвар, 10, код 23054636) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Агробіопродукт» (03062, м. Київ, вул. Стрийська, 3, код 36113608) 37 664,78 доларів США (що є еквівалентом 1 000 000 грн. 00 коп. згідно з готівковим курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ «Державний ощадний банк» станом на 18.05.2017) заборгованості, 15 000 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору, 15 000 грн. 00 коп. витрат на оплату послуг адвоката, 8 170 грн. 00 коп. витрат за проведення судової експертизи.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписаний 11.10.2017 р.

Суддя ОСОБА_7