РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017Справа № 910/23799/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Лук'янчук Д.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Златобанк», від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» В.І.Славінський

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1) Національний банк України;

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договору недійсним

за участю представників:

від позивача: Борисенко М.О.

від відповідача: Кравчук А.С.

від третьої особи-1: Любар-Пурлінська Т.М.

від третьої особи-2: Голік О.А.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року до господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» В.І. Славінського (далі - ПАТ «Златобанк», позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» (далі - ТОВ «Біпродукт», відповідач) про визнання договору відступлення права вимоги від 12.02.2015 р. недійсним.

Свої позовні вимоги ПАТ «Златобанк» обґрунтовує тим, що на підставі спірного договору на користь відповідача були відчужені майнові права позивача (права вимоги за кредитними договорами № 175/11-KL від 11.07.2011 р., № 34/1/13-KL від 13.02.2013 р., № 08/1/13-OVER від 14.01.2014 р. та № 23/1/14-KL від 30.01.2014 р.), що раніше були передані ним в заставу Національному банку України за договорами застави майнових прав № 12/3МП від 05.03.2014 р. та № 34/3МП/1 від 03.10.2014 р., і таке відчуження відбулось без його обов'язкового погодження з боку НБУ. Крім того, позивач зазначає про свою необізнаність до моменту ознайомлення з матеріалами іншої господарської справи щодо факту укладення спірного договору та відсутність у нього оригіналу такого договору, а також вказує на чисельні дефекти змісту, форми, суб'єктного складу та волі спірного правочину, які полягають у тому, що:

- повне офіційне найменування юридичної особи - позивача не відповідає його статуту, оскільки викладається лише великими літерами - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЗЛАТОБАНК»;

- договір не скріплено печаткою ПАТ «Златобанк»;

- договір не містить відомостей про довіреності, на підставі яких діють представники сторін, а єдина довіреність видана представнику ПАТ «Златобанк» - Косову А.С., від імені якого підписаний спірний правочин, станом на момент його укладення була повернута представником довірителю;

- кредитним комітетом ПАТ «Златобанк» не розглядалось та не погоджувалось питання укладення спірного договору.

У позові ПАТ «Златобанк» просить суд на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 12.02.2015 р., як такий, що суперечить вимогам ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2017 р. до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національний банк України (далі - третя особа-1, НБУ) та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа-2, ФГВФО),

Крім того, ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2017 р. суд відмовив у задоволенні заяви позивача про відвід головуючого судді у даній справі з підстав, викладених у відповідній ухвалі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.05.2017 р. призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, у зв'язку з чим провадження у справі було зупинено.

13.07.2017 р. зазначена справа повернулась до суду з клопотанням експерта про витребування додаткових доказів, тому ухвалою господарського суду міста Києва від 17.07.2017 р. провадження у справі було поновлено, ухвалами суду від 17.07.2017 р. та 07.08.2017 р. (повторно) позивача зобов'язано надати суду додаткові докази, а саме оригінали документів із вільними зразками підписів та почерку гр. Косова А.С. виконані ним протягом 2013-2015 років, а також викликано до судового засідання Косова Анатолія Сергійовича, проте, у подальшому, оскільки, зазначене клопотання та відповідні вимоги суду позивачем в повній мірі виконані не були, суд продовжив розгляд справи по суті без її повторного направлення до експертної установи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав, що позивач не довів наявність підстав, з якими закон пов'язує недійсність правочину, зазначив, що виконання боржниками зобов'язань за кредитними договорами № 175/11-KL від 11.07.2011 р., № 34/1/13-KL від 13.02.2013 р., № 08/1/13-OVER від 14.01.2014 р. та № 23/1/14-KL від 30.01.2014 р., права вимоги за якими були передані на підставі спірного договору, було забезпечене відповідачем шляхом надання в заставу позивачу грошових коштів, а внаслідок звернення стягнення позивачем на предмет такої застави та виконання відповідачем зобов'язань боржників останній автоматично в силу закону набув права вимоги до боржників. Крім того, вказав, що правом на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору, на підставі якого відчужено предмет застави, наділений виключно заставодержатель, а не особа, яка вчинила таке відчуження. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представники третіх осіб-1 і 2 у судовому засіданні надали пояснення по суті спору, позовні вимоги вважали обґрунтованими та правомірними, оскільки спірний правочин був укладений без згоди Національного банку України на його вчинення, а також без прийняття відповідного рішення кредитним комітетом ПАТ «Златобанк», а отже, договір є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства і підлягає визнанню судом недійсним.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що позивач - ПАТ «Златобанк» на підставі наступних чотирьох кредитних договорів є кредитором:

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум Краси» (далі - ТОВ «Форум Краси») за кредитним договором № 175/11-KL від 11.07.2011 р.;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Бакалія-Трейд» (далі - ТОВ «Бакалія-Трейд») за кредитним договором № 34/1/13-KL від 13.02.2013 р.;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-С» (далі - ТОВ «Айсберг-С») за договором про надання овердрафту № 08/1/13-OVER від 14.01.2014 р.;

- Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології фінансового менеджменту» (далі - ТОВ «ТФМ») за кредитним договором № 23/1/14-KL від 30.01.2014 р. (далі - кредитні договори).

При цьому, як встановлено у рішенні господарського суду міста Києва від 21.11.2016 р. у справі № 910/16486/16, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2017 р. та Вищого господарського суду України від 10.07.2017 р. і набрало законної сили, відповідач - ТОВ «Біпродукт» виступив заставодавцем та в забезпечення виконання боржниками їх зобов'язань перед банком за вищевказаними кредитними договорами передав останньому у заставу на підставі договорів застави майнових прав № 23/1/14-KL/S-1 від 29.01.2015 р., № 34/1/13-KL/S-1 від 29.08.2014 р., № 175/11-KL/S-2 від 30.09.2014 р. та № 08/1/13-OVER/S-7 від 20.10.2014 р. (далі - договори застави) майнові права (права вимоги/одержання) на грошові кошти, розміщені на рахунках ТОВ «Біпродукт», відкритих у ПАТ «Златобанк».

У подальшому, 12.02.2015 р. між ПАТ «Златобанк» (цедент) та ТОВ «Біпродукт» (цесіонарій) був укладений договір про відступлення права вимоги (далі - спірний договір), згідно з п. 1.1 якого у зв'язку із зверненням цедентом стягнення на предмети застав за укладеними між сторонами договорами застави майнових прав № 34/1/13-КL/S-1 від 29.08.2014 р., № 175/11-КL/S-2 від 30.09.2014 р., № 08/1/13-ОVER/S-7 від 20.10.2014 р., № 23/1/14-КL/S-1 від 29.01.2015 р., а саме: майнові права на грошові кошти, розміщені на рахунках цесіонарія, відкритих згідно договорів банківського вкладу № 2/32/3 від 20.10.2014 р., № 2/32/2 від 30.09.2014 р., №3/32/4 від 21.08.2014 р., № 3/32/3 від 21.08.2014 р., у загальному розмірі 2 710 000,00 доларів США, цедент відступив свої права вимоги до ТОВ «Айсберг-С» за кредитним договором № 08/1/13-ОVER від 14.01.2014 р., ТОВ «Форум Краси» за кредитним договором № 175/11- КL від 11.07.2011 р., ТОВ «Бакалія-Трейд» за кредитним договором № 34/1/13-КL від 13.02.2013 р., ТОВ «ТФМ» за кредитним договором № 23/1/14-КL від 30.01.2014 р. по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитними коштами та тих, визначених кредитними договорами платежів (штрафних санкцій) в межах суми вартості предметів застави, а цесіонарій прийняв такі права вимоги.

Поряд із цим, судом встановлено, що майнові права за кредитним договором № 175/11-KL від 11.07.2011 р. (боржник - ТОВ «Форум Краси») та кредитним договором № 34/1/13-KL від 13.02.2013 р. (боржник - ТОВ «Бакалія-Трейд») були передані позивачем в заставу Національному банку України на підставі договору застави майнових прав № 12/3МП від 05.03.2014 р. та додатку № 1 до нього, а майнові права за кредитним договором № 08/1/13-OVER від 14.01.2014 р. (боржник - ТОВ «Айсберг-С») були передані позивачем в заставу Національному банку України на підставі договору застави майнових прав № 34/3МП/1 від 03.10.2014 р. та додатку № 1 до нього.

При цьому, за умовами пунктів 2.1.1 вищевказаних договорів застави майнових прав № 12/3МП та № 34/3МП/1 до повного виконання умов кредитних договорів, на забезпечення яких вони були укладені, заставодавець (ПАТ «Златобанк») не має права без відома та попередньої письмової згоди заставодержателя (НБУ) відчужувати предмет застави. А пунктами 3.4.2 зазначених договорів застави майнових прав № 12/3МП та № 34/3МП/1 на заставодавця (ПАТ «Златобанк») покладений обов'язок не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов'язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя (НБУ).

Позивач зазначає, що згода, яка є обов'язковою на відступлення права вимоги за спірним правочином, Національним банком України йому не надавалась, а тому правочин, спрямований на таке відступлення, є недійсним.

Приписами ст.ст. 203, 215 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

При цьому, суперечність договору актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним договором (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного договору всупереч змісту чи суті правовідносин сторін.

Виконуючи зазначені вказівки Верховного Суду України та розглядаючи спір по суті, господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Разом із тим, судом встановлено, що права вимоги за зобов'язаннями, у яких відбулась заміна кредитора з ПАТ «Златобанк» на ТОВ «Біпродукт» на підставі спірного правочину, раніше вже були передані в заставу за договорами застави майнових прав № 12/3МП від 05.03.2014 р. та № 34/3МП/1 від 03.10.2014 р.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Частиною 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» встановлено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.

Заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 586 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що умовами договорів застави майнових прав № 12/3МП від 05.03.2014 р. та № 34/3МП/1 від 03.10.2014 р. також було закріплено обов'язкову необхідність надання письмової згоди заставодержателя (НБУ) на передачу третім особам прав та обов'язків за кредитними договорами, що становлять предмет застави за вказаними договорами застави майнових прав.

Проте, судом встановлено, що Національним банком України такої письмової згоди позивачу на відступлення прав останнього за кредитними договорами № 175/11-KL від 11.07.2011 р., № 34/1/13-KL від 13.02.2013 р., № 08/1/13-OVER від 14.01.2014 р. та № 23/1/14-KL від 30.01.2014 р. на користь відповідача не надавав.

Таким чином, суд вважає, що спірний договір відступлення права вимоги укладено з порушенням вимог ст. 17 Закону України «Про заставу», ст. 586 ЦК України та умов договорів застави майнових прав № 12/3МП від 05.03.2014 р. та № 34/3МП/1 від 03.10.2014 р., тому є підстави для визнання спірного договору недійсним.

Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 21.10.2015 р. по справі № 3-670гс15.

Судом також встановлено, що відповідно до п.п. 2.1.3, 2.2.1, 2.2.2 Положення про кредитним комітетом ПАТ «Златобанк», затвердженим рішенням Правління банку від 16.09.2008 р. (протокол № 9), комітет здійснює контроль за процесом кредитної діяльності банку, приймає рішення щодо здійснення активних операцій банком та приймає рішення щодо будь-яких змін умов активних операцій (у т.ч. пролонгації, зміи процентних ставок, забезпечення тощо).

Однак, згідно довідки № 2575 від 23.12.2016 р., наданої Уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію АТ «Златобанк» В.І.Славінським, кредитний комітетом ПАТ «Златобанк» не розглядалось, не приймалось та не погоджувалося рішення про відступлення банком на користь ТОВ «Біпродукт» прав вимоги до ТОВ «Айсберг-С» за кредитним договором № 08/1/13-ОVER від 14.01.2014 р., ТОВ «Форум Краси» за кредитним договором № 175/11- КL від 11.07.2011 р., ТОВ «Бакалія-Трейд» за кредитним договором № 34/1/13-КL від 13.02.2013 р. та ТОВ «ТФМ» за кредитним договором № 23/1/14-КL від 30.01.2014 р. доказів протилежного представники сторін суду не надали.

Окрім наведеного, матеріали справи також свідчать, що вже після укладення спірного договору від 12.02.2015 р. (про який позивач був не обізнаний, як він стверджує), ПАТ «Златобанк» звертався до суду з метою стягнення заборгованостей з позичальників - ТОВ «Форум Краси», ТОВ «Бакалія-Трейд», ТОВ «Айсберг-С» та ТОВ «ТФМ» за укладеними з ними кредитними договорами № 175/11-KL від 11.07.2011 р., № 34/1/13-KL від 13.02.2013 р., № 08/1/13-OVER від 14.01.2014 р. та № 23/1/14-KL від 30.01.2014 р. (відповідно).

Так, за рішенням господарського суду Київської області від 10.08.2015 р. у справі № 911/2307/15 на користь ПАТ «Златобанк» була стягнута заборгованість з ТОВ «Айсберг-С» за кредитним договором № 08/1/13-OVER від 14.01.2014 р.; за рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. у справі № 910/15819/15 - була стягнута заборгованість з ТОВ «Форум Краси» за кредитним договором № 175/11-KL від 11.07.2011 р.; за рішенням господарського суду Київської області від 18.08.2015 р. у справі № 911/2024/15 - була стягнута заборгованість з ТОВ «Бакалія-Трейд» за кредитним договором № 34/1/13-KL від 13.02.2013 р.; за рішенням господарського суду Київської області від 03.07.2015 р. у справі № 911/2311/15 - була стягнута заборгованість з ТОВ «ТФМ» за кредитним договором № 23/1/14-KL від 30.01.2014 р.

Наведені обставини, в сукупності із неспростованим твердженням позивача про його необізнаність щодо факту укладення спірного договору та встановленими судом обставинами щодо відсутності рішення кредитного комітету ПАТ «Златобанк» на укладення спірного договору, свідчать, на думку суду також про наявність дефекту волі при укладенні спірного правочину.

Інші доводи ПАТ «Златобанк» щодо неправильного зазначення повного офіційного найменування юридичної особи - позивача, а також щодо незазначення у спірному договорі відомостей про довіреності, на підставі яких діють представники сторін, суд не приймає до уваги, оскільки наведені обставини не є такими, з якими закон пов'язує недійсність правочину. Крім того, позивачем в порушення вимог ст. 33 ГПК України не надано суду доказів на підтвердження відкликання або нечинності довіреності від 23.05.2011 р., наданої представнику позивача - Косову А.С., станом на момент укладення спірного правочину.

Суд також відхиляє заперечення відповідача про те, що правом на звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору, на підставі якого відчужено предмет застави, наділений виключно заставодержатель, з огляду на те, що заставодержатель - НБУ є залученим до участі у даній справі як третя особа, обізнананий з обставинами даної справи та підтримує позов, заявлений ПАТ «Златобанк», оскільки вважає, що спірний договір суперечить вимогам ст. 586 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про заставу».

Щодо тверджень відповідача про те, що внаслідок звернення стягнення позивачем на предмет застави, наданої відповідачем, та, відповідно, виконання останнім зобов'язань боржників за кредитними договорами, він (відповідач) набув права вимоги до боржників в силу закону, суд зазначає, що такі обставини не змінюють ані факту укладення спірного договору, ані його неправомірності, тому наведені заперечення відповідача судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, у разі задоволення позову, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Златобанк» В.І. Славінського до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 12.02.2015 р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» (ідентифікаційний код 35894495) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» (ідентифікаційний код 38856866) про відступлення права вимоги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біпродукт» (04111, м. Київ, вул. Щербакова, будинок 52, приміщення 429, ідентифікаційний код 38856866) на користь Публічного акціонерного товариства «Златобанк» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, будинок 17/52, ідентифікаційний код 35894495) витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 25 вересня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 5 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.