РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017Справа № 910/11464/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Зарудній О.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий урожай»

про стягнення 174 814, 54 грн.

за участю представників:

від позивача:Яковлєв А.В. - представник за довіреністю №12 від 14.08.2017р.
від відповідача:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар» (далі - ТОВ «Компанія «Оскар», позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий урожай» (далі - ТОВ «ТК «Золотий урожай», відповідач) про стягнення 174 814, 54 грн.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 1912-ТК-ЗУ від 19.12.2014 р. в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

У позові ТОВ «Компанія «Оскар» просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 143 140,10 грн., пеню у сумі 19 106,26 грн., інфляційну складову боргу у сумі 10 450,72 грн., 3 % річних у сумі 2 117,46 грн., а всього - 174 814, 54 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Позиція відповідача щодо заявленого позову суду невідома, причини неявки визнані судом неповажними.

Відповідно до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 19.12.2014 р. між ТОВ «Компанія «Оскар» (постачальник) та ТОВ «ТК «Золотий урожай» (покупець) був укладений договір поставки № 1912-ТК-ЗУ, згідно з умовами якого постачальник постачає, а покупець приймає технічні мастила та іншу продукцію. Ціна, найменування та асортимент товару зазначається у специфікаціях, рахунках або накладних до договору (п. 1.1 договору).

Загальна сума договору визначається виходячи з фактичної поставки товару згідно з усіма накладними та специфікаціями до договору (п. 2.1).

Відповідно до п. 3.1 договору постачальник здійснює поставку товару узгодженими партіями відповідно до строків визначених у специфікаціях та інших документах замовлення. Датою поставки товару є дата підписання видаткової накладної або актів приймання-передачі (п. 3.4 договору).

Розрахунки за договором здійснюються у національній валюті з відстрочкою платежу 30 календарних днів з момента поставки товару. Якщо при оплаті покупцем товара, згідно призначення платежу неможливо визначити за яку партію товару здійснена оплата, перераховані покупцем грошові кошти йдуть, у першу чергу на погашення заборгованості покупця перед постачальником, що виникла раніше за цим договором згідно документів і виконання умов цього договору (п.п. 4.1, 4.3 договору).

Договір діє з момента його підписання сторонами та до 31.12.2015 р., з подальшою його пролонгацією (п. 9.1 договору).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору, на підставі погоджених сторонами специфікацій до договору, за період з 01.07.2016 р. по 25.11.2016 р. передав відповідачу товар загальною вартістю 145 688,23 грн., що підтверджується видатковими накладними та рахунками-фактури за вказаний період, наявними в матеріалах справи та поясненнями представника позивача.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару у порядку, визначеному договором, виконав неналежним чином, оплатив товар частково - на суму 2 548,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 10748 від 09.12.2016 р.

При цьому, слід зауважити, оскільки відповідач протягом дії договору оплачував товар без конкретизації партії товару, з посиланням лише на договір, про що свідчать копії платіжних доручень щодо здійснення оплати протягом періоду, за який сформувалась заборгованість, то суми цих оплат було віднесено на погашення заборгованості за раніше поставлений товар (за винятком оплати за платіжним дорученням від 09.12.2016 р. на суму 5 096,30 грн, за яким 2 548,17 грн. було віднесено за рахунок заборгованості, що виникла за попередній період - до 01.07.2016 р., а 2 548,13 грн. - в часткове погашення заборгованості за видатковою накладною № РН-697 від 01.07.2016 р.).

Такий розрахунок суми основного боргу зумовлений пунктом 4.3 договору, за яким при оплаті покупцем товару, якщо згідно призначення платежу неможливо визначити за яку партію товару здійснена оплата, перераховані грошові кошти йдуть в першу чергу, на погашення заборгованості покупця перед постачальником, що виникла раніше за цим договором, згідно документів і виконання умов цього договору.

Отже, поставлений товар за період з 01.07.2016 р. по 25.11.2016 р. є неоплаченим на загальну суму 143 140,10 грн., про що свідчить акт звірки взаєморозрахунків станом на 26.05.2017 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем або спростовували доводи останнього, суду не надав. Відтак, суд вважає, що заборгованість ТОВ «ТК «Золотий урожай» за договором поставки № 1912-ТК-ЗУ від 19.12.2014 р. у сумі 143 140,13 грн. підлягає стягненню з останнього у вказаному розмірі.

Крім того, позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 1 140,05 грн., яку також просив стягнути.

Статтею ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 6.3 договору сторони погодили, що забезпеченням виконання обов'язків покупця з оплати товару, є неустойка, яка сплачується покупцем за порушення строків його оплати у розмірі 1 % від вартості невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення платежа, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Обмеження строку нарахування пені 6-ти місячним строком також передбачено пунктом 2.5 Постанови Пленуму від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Отже, розмір пені суд розраховує за кожною неоплаченою видатковою накладною, враховуючи обмеження 6-ти місячним строком нарахування пені, починаючи з 25.12.2016 р., як просить позивач.

Провівши власний розрахунок штрафних санкцій на підставі наведених обставин та вимог закону, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 9 883,08 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки ним не враховано обмеження, передбачені ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

При розгляді позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 2 117,46 грн. та інфляційної складової боргу у сумі 10 450,72 грн. суд приймає до уваги положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до яких боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у сумі 2 117,46 грн. та інфляційна складова боргу у сумі 8 943,45 грн., тобто у меншій сумі, ніж просить позивач, оскільки ним невірно застосований індекс інфляції за заявлений період з 01.01.2017 р. по 31.05.2017 р.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «Компанія «Оскар» підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України у разі частково задоволення позовних вимог судові витрати за позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 32 - 34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий урожай» про стягнення 174 814, 54 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Золотий урожай» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, ідентифікаційний код 39537147) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Оскар» (69006, м. Запоріжжя, Північне Шосе, 4, офіс 210, ідентифікаційний код 37434954) заборгованість у розмірі 143 140 (сто сорок три тисячі сто сорок) грн. 10 коп., пеню у розмірі 9 883 (дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн. 08 коп., інфляційну складову боргу у сумі 8 943 (вісім тисяч дев'ятсот сорок три) грн. 45 коп., 3 % річних у сумі 2 117 (дві тисячі сто сімнадцять) грн. 46 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 461 (дві тисячі чотириста шістдесят одна) грн. 26 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 28 вересня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 3 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.