РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Справа №11/5025/1036/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Філіпова Т.Л. ,

судді Тимошенко О.М.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

апелянта - Галдецький Я.А. (довіреність №986/03 31.08.2017р.)

інші учасники - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" на рішення господарського суду Рівненської області від 01 березня 2017 року у справі №11/5025/1036/12 (суддя Радченя Д.І.)

за заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про банкрутство

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2017 року, ухвалою господарського суду Хмельницької області було визнано грошові вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" до боржника - ФОП ОСОБА_2 у сумі 12 224 990,07 грн., з яких:

- 2 001 429,01 грн. - вимоги забезпечені заставою майна боржника, третя черга задоволення,

- 10 223 561,06 грн. - вимоги п'ята черга задоволення.

- 2 756,00 грн. - судового збору, а в частині визнання 1 736 444,13 грн. - відмовлено.

ПАТ "Брокбізнесбанк" у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою кредиторські вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" задоволити у повному обсязі на суму 14 284 209,20 грн., вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку, що грошові вимоги підлягають задоволенню лише в сумі 1 963 800,00 грн., які забезпечені заставою.

Інші учасники провадження у справі про банкрутство не скористалися своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте їх відсутність, відповідно ч.2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

29 серпня 2017 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 13 вересня 2017 року.

У судовому засіданні представник ПАТ "Брокбізнесбанк" підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просить її задоволити, а ухвалу господарського суду Рівненської області скасувати та прийняти нове рішення, яким кредиторські вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" задоволити у повному обсязі.

Інші учасники провадження у справі про банкрутство у судове засідання не з'явились, хоча і були завчасно повідомлені про час і місце судового розгляду, на що вказують повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності учасників провадження у справі про банкрутство, які у судове засідання не з'явились.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

10 вересня 2012 року, ухвалою господарського суду Хмельницької області було порушено провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 (т.1 а.с.1-2)

12 жовтня 2012 року, постановою господарського суду Хмельницької області ФОП ОСОБА_2 було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Книша О.А. (т.1 а.с.122-123)

26 жовтня 2016 року, ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулося до господарського суду Хмельницької області із кредиторськими вимогами до боржника на суму 13 964 190,20 грн. (т.4 а.с.196-205)

01 березня 2017 року, ухвалою господарського суду Хмельницької області, у справі 11/5025/1036/12, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2017 року, було визнано грошові вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" до боржника - ФОП ОСОБА_2 у сумі 12 224 990,07 грн. з яких:

- 2 001 429,01 грн. - вимоги забезпечені заставою майна боржника, третя черга задоволення,

- 10 223 561,06 грн. - вимоги п'ята черга задоволення.

- 2 756,00 грн. - судового збору, а в частині визнання 1 736 444,13 грн. - відмовлено. (т.6 а.с.35-39, 121-129)

02 серпня 2017 року, постановою Вищого господарського суду України було скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2017 року та ухвалу господарського суду Хмельницької області від 01 травня 2017 року в частині відхилення кредиторських вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 1 736 444,13 грн., В решті ухвалу господарського суду Хмельницької області та постанову Рівненського апеляційного господарського суду залишено без змін, а справу направлено для розгляду до Рівненського апеляційного господарського суду.(т.8 а.с.188-191)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задоволити з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом. Одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути вимога про примусове виконання зобов'язання та відшкодування збитків.

Згідно п.10 ч.1 ст. 106 ГПК України, окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку, зокрема у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон).

Частиною 2 ст. 8 Закону передбачено, що в апеляційному порядку, зокрема, можуть бути оскаржені усі ухвали місцевого господарського суду, прийняті у справі про банкрутство, крім випадків, передбачених ГПК України та цим Законом.

19 січня 2013 року, набрала чинності нова редакція Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Пунктом 1-1 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону від 22 грудня 2011 року, визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури";

12 жовтня 2012 року, постановою господарського суду Хмельницької області ФОП ОСОБА_2 було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Враховуючи, що провадження у даній справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2 було порушено 10 вересня 2012 року, то дана справа розглядається згідно Закону про банкрутство в редакції Закону чинній після 19 січня 2013 року.

01 березня 2017 року, ухвалою господарського суду Хмельницької області, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду 19 квітня 2017 року, було визнано грошові вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" до боржника - ФОП ОСОБА_2 у сумі 12 224 990,07 грн., а в частині визнання 1 736 444,13 грн. - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 02 серпня 2017 року було скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2017 року та ухвалу господарського суду Хмельницької області від 01 травня 2017 року в частині відхилення кредиторських вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 1 736 444,13 грн. та в цій частині справу було направлено для розгляду до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, Вищий господарський суд в своїй постанові зазначив, що відсутнє правове обґрунтування відхилення кредиторських вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 1 736 444,13 грн. та не в повній мірі перевірені обставин справи, зокрема, щодо правових підстав, що слугували для відмови у задоволенні кредиторських вимог в цій сумі

Згідно ч.1 ст. 11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, 08 квітня 2008 року, між АТ "Брокбізнесбанк" та МПФ "Ростма", як позичальником, було укладено Кредитний договір №18К-08, за яким банк надав позичальнику до 07 квітня 2011 року кредит в розмірі 1 000 000,00 грн. з процентною ставкою у 19%. (т.4 а.с.249-251)

08 квітня 2008 року, для забезпечення виконання умов даного Кредитного договору між АТ "Брокбізнесбанк" та ФОП ОСОБА_2, як іпотекодавцем, було укладено нотаріально посвідчений Іпотечний договір, за яким іпотекодавець зобов'язався забезпечувати виконання позичальником основного зобов'язання за Кредитним договором (повернення суми кредиту, відсотки за користування кредитом та штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором), витрати та збитки, що виникнуть внаслідок порушення основного зобов'язання своїм майном - відкритою стоянкою для автомобілів загальною площею 104,1 м2, яка розташована по вул. Старонетішинська, 2б в м. Нетішин Хмельницької області, що є предметом іпотеки, оціночною вартістю, узгодженою між сторонами, у 1 963 800,00 грн. (т.5 а.с.8-14)

Звертаючись з кредиторськими вимогами до боржника у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_2, банк просить зарахувати і вимоги за даним Кредитним договором №18К-08 від 08 квітня 2008 року на загальну суму 3 700 244,13 грн., де 1 963 800,00 грн. забезпечено іпотекою, а саме:

- 1 000 000,00 грн. - заборгованість по кредиту;

- 1 003 060,08 грн. - заборгованість за процентами;

- 742 246,58грн. - неустойка за прострочення оплати кредиту;

- 599 176,72грн. - неустойка за прострочення сплати процентів;

- 42 765,10грн. - розмір процентів (3% річних за ст.625 ЦК України) за неправомірне користування чужими грошовими коштами);

- 34 516,58грн. - розмір процентів (3% річних згідно ст. 625 ЦК України);

- 23 214,00грн. - сума індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості по кредиту;

- 17 075,07грн. - сума індексу інфляції за прострочення сплати заборгованості по несплаченим процентам;

- 40 000,00 грн. - штраф за порушення п.4.2.6 кредитного договору;

- 100 000,00грн. - штраф за порушення п.4.2.5 кредитного договору;

- 98 190,00грн. - штраф за порушення п.5.3.2 Іпотечного договору від 08 квітня 2008 року.

Кредиторські вимоги в розмірі 2 001 429,01 грн., які забезпечені заставою майна боржника, третьої черги задоволення, та 10 223 561,06 грн. - вимоги п'ятої черги задоволення, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 01 березня 2017 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2017 року та постановою Вищого господарського суду України від 02 серпня 2017 року, були визнані і включені до реєстру вимог кредиторів боржника.

Щодо кредиторських вимог у розмірі 1 736 444,13 грн., які не забезпечені іпотекою, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 572 та ч.1 ст. 575 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 19 Закону України "Про заставу" (ч.2 ст. 589 ЦК України), за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ч.1 ст. 7 та ч.1 ст. 11 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов'язання майнового поручителя визначається виходячи із дійсних на момент визначення зобов'язань, які існують за основним зобов'язанням (кредитним договором), з врахуванням обсягу поруки за умовами забезпечувального договору (поруки, іпотеки). Оцінка предмета забезпечення (майна) на момент укладення договору поруки (іпотеки) не впливає на визначення розміру забезпечувального зобов'язання. На момент припинення забезпечувального зобов'язання юридичне значення має вартість фактичної реалізації предмета застави (іпотеки), за наслідком проведення якої припиняється зобов'язання з майнової поруки на певну суму.

Відповідно до ч.2 ст. 41 ГПК України, провадження у справах про банкрутство здійснюється у порядку, передбаченому цим кодексом з врахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Закону).

Згідно зі статтею 1 Закону - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Таким чином, законодавство про банкрутство не пов'язує включення до реєстру вимог, забезпечених заставою майна боржника, із встановленням договірної вартості предметів забезпечення, як єдиного критерію визначення розміру забезпечених заставою вимог. Розмір таких вимог встановлюється виходячи з розміру заборгованості за кредитом та розміру дійсних на момент подання заяви з кредиторськими вимогами зобов'язань майнової поруки по даному кредитному договору, незалежно від вартості предметів застави. Якщо кредитор-заставодержатель вважає, що реалізаційна вартість предметів застави буде відмінною від визначеної договором застави вартості, то дійсна вартість заставного забезпечення визначається за наслідком продажу предмета застави, після чого вимоги, які не забезпечені заставою, переходять до відповідної черги вимог кредиторів, якщо боржник у справі про банкрутство отримував кредит чи надав фінансову поруку і вона не припинилася, або погашаються (припиняються), якщо боржник у справі є тільки майновим поручителем третьої особи, яка отримувала кредит.

Отже, вимоги забезпечених кредиторів, які включаються до реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство, повинні визначатися у розмірі на час порушення справи про банкрутство з врахуванням положень цивільного законодавства, які регулюють виникнення зобов'язань застави (іпотеки), зокрема, ст.ст. 572, 575, 589 ЦК України, ст. 19 Закону України "Про заставу", ст.ст. 7, 11 Закону України "Про іпотеку".

Таким чином, вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 1 736 444,13 грн. також підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника.

Статтею 49 Закону, законодавець передбачив особливості задоволення вимог кредиторів до фізичної особи-підприємця, визнаного банкрутом, де згідно п.3 ч.2 даної статті у третю чергу задовольняються вимоги кредиторів забезпечені заставою майна підприємця, а згідно п.5 - у п'яту чергу проводяться розрахунки з іншими кредиторами.

Тому, дані вимоги в сумі 1 736 444,13 грн. слід віднести до реєстру вимог кредиторів, які задовольняються у третю чергу.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п.2 ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги вправі скасувати рішення (ухвалу) місцевого господарського суду та прийняти нове рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів, заслухавши пояснення представника боржника, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу і в частині заявлених кредиторських вимог в сумі 1 736 444,13 грн. слід задоволити, а ухвалу господарського суду першої інстанції в цій частині скасувати.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" - задоволити.

Ухвалу господарського суду Рівненської області від 01.03.17 р. у справі №11/5025/1036/12 - скасувати в частині відмови у задоволенні кредиторських вимог ПАТ "Брокбізнесбанк" в сумі 1 736 444,13 грн.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким задоволити кредиторські вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" до боржника у провадженні про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у розмірі 1 736 444,13 (один млн. сімсот тридцять шість тис. чотириста сорок чотири грн. 13 коп.) грн., як вимоги третьої черги задоволення.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №11/5025/1036/12 повернути господарському суду Рівненської області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Тимошенко О.М.