КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа№ 925/216/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Бургела В. В. - посв. № 023513 від 11.12.2013 р.;

від позивача: Колода Є.Г. - представник за довіреністю від 11.09.2017 р.;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрриба"

на рішення господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 року

у справі № 925/216/17 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до 1) Державного підприємства "Укрриба"

2) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

про визнання недійсним договору та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Білоцерківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області звернувся до господарського суду з позовом до державного підприємства "Укрриба" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним на підставі ст. ст. 203, 215, 235 Цивільного кодексу України укладеного між Державним підприємством "Укрриба" і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договору зберігання державного майна від 18.06.2015 р. №18/15; зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 повернути державному підприємству "Укрриба" орендоване за спірним договором нерухоме майно вартістю 424 829 грн. 55 коп., зазначене в акті приймання-передачі гідротехнічних споруд, який є додатком №1 до цього договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір зберігання державного майна від 18.06.2015 р. №18/15 з урахуванням додаткової угоди до нього від 22.06.2015 р. є удаваним. Він був укладений для приховування іншого, насправді укладеного між відповідачами договору оренди державного майна, який не відповідає вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині того, що орендодавцем вказаного у спірному договорі державного майна має бути Фонд державного майна України чи його регіональне відділення, а не державне підприємство "Укрриба".

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 року у справі № 925/216/17 позов задоволено повністю, визнано недійсним з 22.06.2015 р. укладений між державним підприємством "Укрриба" і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 договір зберігання державного майна від 18.06.2015 р. №18/15; зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повернути орендоване майно державному підприємству "Укрриба", а саме державне нерухоме майно вартістю 424 829 грн. 55 коп., зазначене в акті приймання-передачі гідротехнічних споруд, який є додатком №1 до договору від 18.06.2015 р. №18/15: риборозплідник Рубченки, який складається з гідротехнічних споруд ставів, а саме: вирощувальні стави (3 шт.), зимувальний став, літньо-маточні стави (5шт), нерестові стави (4 шт.), став №5 "Рубченки".

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державне підприємство "Укрриба" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було невірно визначено ціну позову та зазначено, що визнання недійсним спірного договору призведе лише до того, що державне підприємство не буде отримувати на утримання державного нерухомого майна коштів та що ФОП ОСОБА_4 буде користуватися цим майном безоплатно на підставі договору оренди ставка.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрриба" по справі № 925/216/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрриба" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А. та призначено до розгляду на 13.06.2017 року.

12.06.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

12.06.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від відповідача 2 надійшла заява-клопотання, в якому останній зазначив, між відповідачем 2 та Володарською РДА було укладено договір оренди землі водного фонду та водного об'єкту. До заяви-клопотання було додано копію договору оренди земельної ділянки водного фонду та водного об'єкту від 23.12.2008 р.

У судове засідання 13.06.2017 року представник відповідача 2 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 1 судовому засіданні 13.06.2017 року підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.

Представник прокуратури та представник позивача у судовому засіданні 13.06.2017 року заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили суд відмовити у її задоволенні.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 року розгляд справи відкладено до 11.07.2017 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року враховуючи перебування у відпустці судді Пономаренка Є. Ю., який не є головуючим суддею, справу № 925/216/17 передано на повторний атоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 11.07.2017 року, справу № 925/216/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Руденко М. А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року справу № 925/216/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л. Г., Руденко М. А.

У судове засідання 11.07.2017 року представник відповідача 2 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представники сторін, присутні у судовому засіданні 11.07.2017 року надали пояснення по суті спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 року відкладено розгляд справи до 05.09.2017 року.

У судове засідання 05.09.2017 року представник відповідача 2 не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Представник прокуратури, позивача та відповідача 1 підтримали свої правові позиції.

Крім того, представник позивача та відповідача 1 подали клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2017 р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги, розгляд справи було відкладено на 26.09.2017 р.

Представник відповідача 1 у судове засідання 26.09.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача 2 у судове засідання 26.09.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники прокуратури та позивача у судовому засіданні 26.09.2017 року проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили суд відмовити у її задоволенні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна № 126/752 від 06.05.2003 р. «Про передачу гідротехнічних споруд» до сфери управління Міністерства аграрної політики України передано гідротехнічні споруди, включаючи ставкові рибоводні споруди та пов'язані з ними робочі машини і обладнання, інше майно, яке на момент приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених в процесі приватизації на базі підприємств рибного господарства, зазначених у додатку.

03.10.2003 р. відповідно до акту приймання-передачі, затвердженого 09.10.2003 р. наказом Державного департаменту рибного господарства, гідротехнічні споруди, які не увійшли до статутного фонду господарського товариства ВАТ «Білоцерківсільрибгосп» були передані на баланс ДП «Укрриба» та закріплені за ним на праві повного господарського відання.

18 червня 2015 року між державним підприємством "Укрриба", як поклажодавцем, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, як зберігачем, було укладено договір зберігання державного майна №18/15 (договір).

Згідно з пунктами 1.1 - 1.4 договору поклажодавець передає зберігачу, а зберігач приймає на відповідальне зберігання згідно з актом приймання-передачі нерухоме державне майно - гідротехнічні споруди рибницьких ставів, які обліковуються на балансі поклажодавця і передані йому на підставі спільного наказу Міністерства аграрної політики України та Фонду державного майна України "Про передачу гідротехнічних споруд" від 06.05.2003 р. №126/752 та розташовані на території Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області. Вартість переданого зберігачу майна визначається на підставі даних бухгалтерського обліку поклажодавця і відображається по кожній одиниці майна із зазначенням найменування та інвентарного номеру в акті-приймання передачі майна, який є невід'ємним додатком до цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору зберігач зобов'язався зберігати майно, яке передано йому поклажодавцем і повернути його останньому у такому стані, в якому воно було прийнято на зберігання, з урахуванням зміни його природних властивостей.

Пунктом 2.9 договору сторони передбачили, що зберігач має право у випадках, коли для збереження якісних властивостей майна необхідне його використання, зберігач звертається до поклажодавця за дозволом стосовно використання майна, переданого на зберігання, в порядку ст. 944 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 5.1 договору за відповідальне зберігання майна щомісячний розмір плати складає 10 грн., в тому числі ПДВ. Плата за відповідальне зберігання майна перераховується на розрахунковий рахунок зберігача один раз на рік по закінченню календарного року до 15 січня наступного року на підставі акту виконаних робіт (послуг), який зберігач направляє поклажодавцю до 31 грудня звітного року.

Пунктом 7.1 договору №18/15 його сторони визначили, що цей договір набуває чинності з дня підписання акту приймання-передачі і діє до 18 червня 2018 року.

18 червня 2015 року державне підприємство "Укрриба" і фізична особа-підприємець ОСОБА_4 підписали акт приймання-передачі гідротехнічних споруд, які передаються на зберігання, згідно з яким поклажодавець передав зберігачу, а останній прийняв на відповідальне зберігання державне нерухоме майно (гідротехнічні споруди ставів) балансовою вартістю 424 829 грн. 55 коп., яке розташоване на території Рубченківської сільської ради Володарського району Київської області, а саме: Розподільник "Рубченки" (складаються з гідротехнічних споруд ставів, а саме: вирощувальні стави (3 шт.), зимувальний став, літньо-маточні стави (5шт), нерестові стави (4 шт.)) балансовою вартістю 403 248,46 грн.; Став №5 "Рубченки" балансовою вартістю 21 581,09 грн. В акті зазначено, що технічний стан об'єктів - придатний.

Також 18 червня 2015 року між сторонами договору №18/15 був підписаний протокол про договірну ціну за відповідальне зберігання державного майна, згідно з яким щомісячна ціна за цим договором за відповідальне зберігання гідротехнічних споруд складає 10 грн., у тому числі ПДВ.

22 червня 2015 року у зв'язку із заявою зберігача про надання дозволу на користування майном, яке передано йому на зберігання за актом приймання-передачі, державне підприємство "Укрриба" і фізична особа-підприємець ОСОБА_4 уклали між собою додаткову угоду до договору №18/15.

Пунктом 1 вказаної додаткової угоди сторони визначили, що відповідно до ст. 944 Цивільного кодексу України поклажодавець надає згоду зберігачеві на користування майном, переданим останньому на зберігання в порядку даного договору, а зберігач засвідчує свою обізнаність з усіма властивостями майна та його цільовим призначенням і зобов'язується використовувати майно відповідально до "Правил технічної експлуатації гідротехнічних споруд рибоводних господарств", затверджених наказом Державного департаменту рибного господарства України від 13.01.2004 р. № 6, та Виробничої програми, розробленої зберігачем та погодженою із поклажодавцем.

За умовами п. 4. додаткової угоди від 22 червня 2015 р. зберігачу надано право у разі необхідності за попереднім погодженням із поклажодавцем здійснювати за власний рахунок капітальний, поточний та інші види ремонтів майна, що ним використовується, без компенсації його вартості з боку поклажодавця.

Згідно з п. 8 додаткової угоди від 22.06.2015 р. зберігач зобов'язався проводити плату за користування державним майном, зазначеним а акті приймання-передачі, щомісячно на розрахунковий рахунок поклажодавця не пізніше 14 числа місяця наступного за звітним.

Ціна за користування державним майном, визначена у протоколі про договірну ціну, який є невід'ємною частиною додаткової угоди і становить 1025,00 грн. в т.ч. ПДВ.

За п. 12 додаткової угоди її дію може бути припинено відповідно до п. 7.3. договору зберігання.

Відповідно до п. 14 додаткової угоди вона набирає чинності з дати її підписання та діє до укладення договору оренди державного майна.

Також 22.06.2015 р. між сторонами був підписаний протокол про договірну ціну за користування державним майном, згідно з яким щомісячна ціна за користування гідротехнічними спорудами складає 1025,00 грн., у тому числі ПДВ.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, прокурор вказує на те, що спірний договір зберігання державного майна від 18.06.2015 р. №18/15 з урахуванням додаткової угоди до нього від 22.06.2015 р. є удаваним, оскільки був укладений для приховування іншого, укладеного між відповідачами договору оренди державного майна, який не відповідає вимогам Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в частині того, що орендодавцем вказаного у спірному договорі державного майна має бути Фонд державного майна України чи його регіональне відділення, а не державне підприємство "Укрриба".

Згідно з ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст. 944 Цивільного кодексу України зберігач не має права без згоди поклажодавця користуватися річчю, переданою йому на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі.

У ст. 946 Цивільного кодексу України передбачається, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Таким чином, з викладених вище норм Цивільного кодексу України вбачається, що як правило договір зберігання укладається без права користування річчю, адже метою такого договору є забезпечення збереження речі та повернення її непошкодженою, оскільки така річ перебуває у володінні зберігача, але не у користуванні. Право користування річчю зберігач може отримати за попередньою згодою поклажодавця, і в такому разі виникають правовідносини найму.

Правова природа зберігання з наданням зберігачеві права користування полягає у спрямуванні волі і у волевиявленні сторін на зберігання речі, при цьому послугу надає зберігач, а оплачує поклажодавець (власник чи інший титульний володілець майна), в той час як у договорі майнового найму послугу оплачує наймач, який користується майном. Якщо ж сторони оформлюють договором зберігання відносини оренди, слід застосувати положення про удаваний правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваний правочин - це правочин, вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У такій ситуації йдеться про два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин.

Отже, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином.

При цьому, реальний (прихований) правочин може бути дійсним або недійсним. Якщо правочин, який сторони насправді вчинили, відповідає вимогам закону, відносини сторін регулюються правилами, що його стосуються. Якщо ж правочин, який сторони насправді вчинили, суперечить законодавству, суд виносить рішення про визнання недійсним цього правочину із застосуванням наслідків, передбачених для недійсності правочинів такого типу.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі мст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Як вже зазначено вище, 18.06.2015 року між державним підприємством "Укрриба" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено договір зберігання державного майна №18/15, за умовами якого на зберігання ФОП ОСОБА_4 передано гідротехнічні споруди рибницьких ставів, які обліковуються на балансі ДП «УКРРИБА» і передані йому на підставі спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України № 126/752 від 06.05.2003 р.

22.06.2015 р. до договору зберігання державного майна № 18/15 від 18.06.2015 р., між тими ж сторонами, було укладено додаткову угоду, згідно якої ДП «УКРРИБА» надало згоду ФОП ОСОБА_4 на користування майном, переданим останньому на зберігання в порядку даного договору, а ФОП ОСОБА_4 зобов'язався провадити плату за користування державним майном.

Згідно з положеннями ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Разом з тим, ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами ст. 287 ГК України та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" єдиним орендодавцем державного майна - майна цільових майнових комплексів, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, що є державною власністю, є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва.

Отже, правомочності щодо розпорядження об'єктами права державної власності, у тому числі й передачі їх у тимчасове користування (оренду) юридичним особам належать органу, яким у спірних правовідносинах є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Таким чином, оскільки передача спірного державного майна відбулась на підставі угоди, укладеної без участі ФДМУ та без його дозволу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний договір з урахуванням додаткової угоди укладено з порушенням вимог чинного законодавства.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Вищого господарського суду України від 05.10.2016 р. у справі № 916/4880/14, від 29.10.2014 р. у справі № 927/608/14, від 16.01.2013 р. у справі № 14/140-11/10-12.

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначено у ст. 215 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Колегія суддів, здійснивши правовий аналіз умов договору зберігання державного майна № 18/15 від 18.06.2015 р. з урахуванням додаткової угоди від 22.06.2015 р. до договору, погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний правочин є удаваним, оскільки вчинений для приховання іншого правочину - договору оренди і, що сторонами при укладенні останнього не було додержано вимоги п. 1 ч. ст. 287 ГК України, ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", що є підставою для визнання її недійсною згідно з ст. ст. 203, 215 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи те, що відповідачем 2 майно, отримане ним за договором № 18/15 балансовою вартістю 42 4829 грн. 55 коп. за актом приймання-передачі передачі гідротехнічних споруд повернуто не було, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога прокурора про зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 повернути майно також підлягає до задоволенню.

Стосовно посилання відповідача 2 на договір оренди земельної ділянки водного фонду та водного об'єкту від 23.12.2008 р., укладеного з Володарською районною державною адміністрацією Київської області, колегія суддів зазначає, що за вказаним договором в оренду відповідачу 2 було передано земельну ділянку водного фонду та водний об'єкт, в тому числі земельну ділянку під водним плесом та прибережну водозахисну смугу, тоді як відповідно до договору зберігання державного майна № 18/15 від 18.06.2015 р. з урахуванням додаткової угоди від 22.06.2015 р. в оренду відповідачу 2 було передано гідротехнічні споруди рибницьких ставів, які обліковуються на балансі ДП «Укрриба», згода на передання яких повинна погоджуватись з ФДМУ.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 року у справі № 925/216/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Укрриба" на рішення господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 року у справі № 925/216/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 року у справі № 925/216/17 - без змін.

3. Матеріали справи № 925/216/17 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Л.Г. Смірнова