ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа № 914/801/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

при секретарі судового засідання Коростенській О.І.,

за участю представників:

від прокуратури (скаржника) - Макогон Ю.І.

від позивача - Юрків Р.Р.

від відповідача-1 - ОСОБА_3

від відповідача-2 - не з'явився

від відповідача-3 - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області, вих.№05/2-962вих-17 від 14 липня 2017 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 30 червня 2017 року (підписане 04.07.2017 року), суддя Крупник Р.В.

у справі №914/801/17

за позовом Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, м. Львів

до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області

до відповідача-2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, с. Угнів Сокальського району Львівської області

до відповідача-3 Городоцької районної державної адміністрації, м. Городок Львівська область

про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.11.2004 року та зобов'язання повернути земельну ділянку

в с т а н о в и в :

20 квітня 2017 року Керівник Городоцької місцевої прокуратури звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до відповідачів: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та Городоцької районної державної адміністрації про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.11.2004 року та зобов'язання відповідачів-1,2 повернути земельні ділянки, розташовані на території Завидовицької сільської ради (за межами населеного пункту) до земель державної власності в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 30 червня 2017 року по справі №914/801/17 в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що з матеріалів справи вбачається, зокрема, з проекту відведення земельної ділянки для створення рибного господарства, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, при укладенні оскаржуваного договору не проводилася; при цьому, представником відповідачів не надано доказів проведення цієї оцінки ні станом на момент укладення договору, ні станом на момент розгляду справи в суді. Відтак, враховуючи те, що дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового врегулювання безпосередньо належить до інтересів держави, суд дійшов висновку, що доводи прокурора про суперечність оскаржуваного договору оренди землі вимогам законодавства України знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими. Поряд з тим, суд взяв до уваги заяву відповідачів-1,2 щодо пропуску позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог. Зокрема, суд у рішенні зазначив, що при вирішенні питання про пропуск прокурором позовної давності, суд виходить з того, що в даній справі прокурор звернувся до суду за захистом прав держави в особі її уповноваженого органу. Станом на момент укладення договору оренди землі від 23.11.2004 року уповноваженим органом держави щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які являються предметом цього договору, в силу вимог чинної на той час ст.122 та п.12 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України була Городоцька РДА. Одночасно суд зазначив, що в даній справі внаслідок змін в чинному законодавстві України до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області перейшли повноваження Городоцької РДА щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, а відтак і здійснення контролю за нею. Крім цього, внаслідок змін в законодавстві, до компетенції ГУ Держгеокадастру у Львівській області перейшли функції та повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав держави, відтак, при дослідженні питання пропуску позовної давності в даному спорі, слід з'ясувати коли про порушення своїх прав довідалася держава в особі уповноваженого органу. Матеріалами справи підтверджується той факт, що про порушення прав уповноважений орган держави (Городоцька РДА) знав на момент укладення оскаржуваного договору, оскільки йому достеменно було відомо з технічної документації на спірну земельну ділянку, яку він 18.11.2004 року затверджував, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки проведена не була, відтак для держави в особі її уповноваженого органу - Городоцької РДА строк позовної давності за вимогами про визнання недійсним договору оренди, з підстав котрі заявлені прокурором в позовній заяві, почав обчислюватися з моменту укладення оскаржуваного договору - 23.11.2004 року та закінчився 23.11.2007 року.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Заступник прокурора Львівської області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 30 червня 2017 року по справі №914/801/17 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі: визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 23.11.2004 року та зобов'язати відповідачів-1,2 повернути земельні ділянки, розташовані на території Завидовицької сільської ради (за межами населеного пункту) до земель державної власності в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Зокрема, зазначає, що перебіг позовної давності в даній справі слід обчислювати з моменту, коли про порушене право дізнався сам позивач - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, а не Городоцька РДА, яка в даній справі виступає відповідачем-3, а не позивачем, в інтересах якого звернувся прокурор. Поряд з тим, з огляду на те, що Головне управління Держгеокадастру у Львівській області не було стороною спірного договору та останньому не було відомо про такий договір, прокурор вважає, що в даному випадку наявні підстави для визнання поважними причин пропуску позовної давності, а порушене право підлягає захисту, шляхом прийняття позитивного для позивача рішення.

Прокурор Львівської області та представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали, просили задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 30 червня 2017 року по справі №914/801/17 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Представник відповідачів-1,2 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н від 15 вересня 2017 року). Зокрема, зазначав, що на час укладення спірного договору уповноваженим органом держави на здійснення розпорядження відповідною земельною ділянкою державної власності була Городоцька РДА, яка зі сторони орендодавця підписала спірний договір та мала його примірник, а відтак, держава в особі уповноваженого органу знала ще з листопада 2004 року (дати укладення спірного договору) про невідповідність останнього вимогам законодавства щодо необхідності проведення нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки. При цьому в спірних правовідносинах суб'єктом прав є саме держава, а не якийсь конкретний орган, відтак, зміна уповноваженого органу не змінює порядку перебігу позовної давності в цілому. Зважаючи на наведене вище, також наголошує на відсутності підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Представник відповідача-3 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Оскільки явка представника відповідача-3 не визнавалась обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача та відповідачів-1,2, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Городоцької районної державної адміністрації №774 від 18 листопада 2004 року «Про вилучення земель, затвердження проекту відведення земель та передачу їх в оренду п/п ОСОБА_5 та ОСОБА_4 для створення рибного господарства» вилучено у ТзОВ фірми «Галич ЛТД» земельну ділянку площею 91,7 га, розташовану за межами населених пунктів на території Завидовицької сільської ради і віднесено їх до складу земель запасу (п.1), також затверджено проекти відведення земель, розроблені ТзОВ «Геокомп» та передано приватним підприємцям ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в довгострокову оренду терміном на 49 років для створення рибного господарства, зокрема, земельну ділянку розташовану за межами населених пунктів на території Завидовицької сільської ради площею 94,0 га, в т.ч. - 91,7 га за рахунок земель постійного користування ТзОВ фірми «Галич ЛТД» і 2,3 га - земель запасу.

23 листопада 20004 року між Городоцькою РДА (в тексті договору - орендодавець) та ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5Є (в тексті договору - орендарі) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 орендодавець надає, а орендарі приймають у довгострокове, платне користування земельну ділянку площею 94,0 га, в т.ч. - 91,7 га за рахунок земель постійного користування ТзОВ фірми «Галич ЛТД» і 2,3 га - земель запасу, в межах згідно з планом землекористування, розташовану за межами населених пунктів на території Завидовицької сільської ради Городоцького району. Кадастрові номери земельних ділянок: НОМЕР_1 - площею 91,7 га; НОМЕР_2 - площею 2,30 га.

Земельна ділянка передається для створення рибного господарства та виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. Орендарям надається право проводити поліпшення стану земельної ділянки з метою ефективного користування нею за обраним видом використання (п.7.1 Договору).

Згідно з п.7.2 Договору останній укладається терміном на 49 років - з 23.11.2004 року по 23.11.2053 року. По закінченні терміну договору орендарі мають переважне право на поновлення договору на новий термін. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за два місяці до його закінчення. Умови цього договору зберігають чинність на строк його дії у випадках, коли після набуття чинності договором, законодавством встановлені інші правила, ніж передбачені договором. При переході права власності на землю від орендодавця до іншої особи договір оренди зберігає чинність для нового власника. При зміні орендарів договір оренди не зберігається.

Поряд з тим, у пункті 7.3 Договору сторони погодили, що плата за землю перераховується щорічно у вигляді орендної плати у розмірі 2 187,72 грн. на розрахунковий рахунок орендодавця. При цьому загальна сума орендної плати за період дії цього договору складає 107 198,28 грн. Зміна форми чи розміру орендної плати, як однієї з істотних умов договору, оформлюється шляхом внесення змін та доповнень до договору лише за взаємною згодою сторін. На будь-яку суму орендної плати, яка не була сплачена у строки визначені цим договором нараховуються річні проценти за подвійною ставкою Національного банку, несплаченої суми за кожний наступний день, доки сума простроченої орендної плати не буде повністю сплачена. У разі визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається.

Договір оренди землі від 23 листопада 2004 року посвідчено приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Страшевською Х.Г. та зареєстровано в реєстрі за №2567. Крім цього, вказаний договір зареєстровано в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі за №04.04.450.00277 від 14.12.2004 року.

У квітні 2017 року Керівник Городоцької місцевої прокуратури звернувся до суду з даним позовом, заявленим в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області до відповідачів: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 та Городоцької районної державної адміністрації про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 23.11.2004 року та зобов'язання відповідачів-1,2 повернути земельні ділянки, розташовані на території Завидовицької сільської ради (за межами населеного пункту) до земель державної власності в особі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Керівник прокуратури в позовній заяві посилається на те, що при укладенні договору оренди земельної ділянки не проводилася нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а тому договір оренди в цій частині суперечить приписам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Так, статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з положеннями даної статті: 1) зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 ЗУ «Про оренду землі»).

Згідно з ст.15 вказаного Закону (в редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору) однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. При цьому, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

У ст.21 ЗУ «Про оренду землі» передбачалось, що орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України «Про оплату за землю», та перевищувати 10% їх нормативної грошової оцінки.

Статтею 13 ЗУ «Про оцінку земель» визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок обов'язково проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до ст.23 ЗУ «Про плату за землю» (в редакції, чинній станом на момент укладення спірного договору) передбачалось, що грошова оцінка земельної ділянки проводиться Державним комітетом України по земельних ресурсах за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, порядок проведення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Грошова оцінка землі застосовується для економічного регулювання земельних відносин при укладанні цивільно-правових угод, передбачених законодавством України (ст.24 ЗУ «Про плату за землю»).

З огляду на все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що на момент укладення спірного договору, проведення нормативно грошової оцінки земельної ділянки було обов'язковим для визначення розміру орендної плати за земельну ділянку державної власності, яка є предметом спірного договору.

З матеріалів справи вбачається, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки при укладенні спірного договору не проводилася. Відповідачами протилежного не доведено. Разом з тим, вказане вбачається з проекту відведення земельної ділянки для створення рибного господарства, копія якого знаходиться у матеріалах справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що дотримання належного економічного регулювання земельних правовідносин, забезпечення надходжень платежів з орендної плати до місцевих бюджетів у законодавчо визначених межах шляхом їх вірного правового врегулювання безпосередньо належить до інтересів держави, з огляду на що доводи прокурора про суперечність оскаржуваного договору оренди землі вимогам законодавства України знайшли своє підтвердження та є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідачами-1,2 заявлено про сплив позовної давності за вимогами в даній справі, що вбачається з відзиву (б/н від 01 червня 2017 року) на позовну заяву (арк. справи 113).

Щодо вказаної заяви колегія суддів зазначає наступне:

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Положеннями статей 253-255 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З висновків Верховного Суду України вбачається, що для правильного застосування ч.1 ст.261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Для прокурора перебіг позовної давності за позовними заявами, поданими в інтересах державних органів, органів місцевого самоврядування, має рахуватися з часу, коли відповідний орган довідався чи міг довідатися про порушення його прав чи особу, що їх порушила.

При цьому, вирішуючи питання щодо пропуску прокурором позовної давності, суд виходить з того, що в даній справі прокурор звернувся до суду в інтересах держави за захистом прав держави в особі її уповноваженого органу.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що станом на момент укладення спірного договору уповноваженим органом держави щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які є предметом договору, в силу вимог чинної на той час ст.122 та п.12 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України була Городоцька РДА.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної і комунальної власності» від 06.09.2012 року за №5245-VI, який набрав чинності з 01.01.2013 року, частину 1 статті 15 ЗК України (Повноваження центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин) доповнено пунктом "і", згідно з яким до повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин належить, серед іншого, розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності відповідно до повноважень визначених цим Кодексом; викладено в новій редакції статтю 122 ЗК України, згідно з якою з моменту набрання чинності цим Законом районні державні адміністрації на їх території позбавлені права передавати земельні ділянки сільськогосподарського використання із земель державної власності у власність або у користування; пункти 10-12 розділу Х (Перехідні положення) ЗК України виключені; частину четверту статті 4 ЗУ «Про оренду землі» викладено в редакції, відповідно до якої орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Разом з тим, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №258 від 10.05.2012 року затверджено Положення про головне управління Держземагентства в області (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.05.2012 року за №852/21164), згідно з пунктом 4.32 якого, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області.

Постановою Кабінету Міністрів України №442 від 10.09.2014 року «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, реорганізувавши Державне агентство земельних ресурсів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2015 року «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 1; реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру за переліком згідно з додатком 2.

Постановою Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідно до якого Держгеокадастр згідно покладених на нього завдань: зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Беручи до уваги все наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області перейшли повноваження Городоцької РДА щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, а відтак і здійснення контролю за нею; разом з цим, внаслідок змін в законодавстві, до компетенції ГУ Держгеокадастру у Львівській області перейшли функції та повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав держави.

При цьому, визначаючи початок перебігу позовної давності в даній справі, слід враховувати коли про порушене право дізналась держава в особі уповноваженого органу, а не конкретний орган, який виконував відповідні функції в той чи інший час та змінювався, в результаті прийняття нових нормативних актів.

Так, як вбачається з матеріалів справи про порушення прав уповноважений орган держави (на той час - Городоцька РДА) знав на момент укладення спірного договору, оскільки останній був обізнаний про те, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки проведена не була, зважаючи на те, що Городоцька РДА затверджувала технічну документацію на спірну земельну ділянку.

Разом з тим, подальша зміна уповноваженого органу на здійснення відповідних функцій держави, не є підставою для зміни порядку перебігу строку позовної давності та не слугує обставиною для переривання такого перебігу.

Суд першої інстанції вірно визначив початок перебігу позовної давності - 23 листопада 2004 року, що пов'язується з моментом укладення спірного договору та закінчення такого строку за спливом трьох років - 23 листопада 2007 року.

З даним позовом прокурор звернувся у квітні 2017 року, що свідчить про пропуск позовної давності в даній справі та слугує підставою для відмови в позові.

Відповідно до п.п.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поряд з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня заява позивача про визнання поважними причин пропуску позовної давності, при цьому, варто зауважити, що прокурор здійснює представництво органу, в інтересах якого він звертається до суду, на підставі закону (процесуальне представництво), а тому положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, в особі уповноваженого органу, але не наділяє прокурора повноваженнями порушувати питання про поновлення строку позовної давності за відсутності такого клопотання з боку самої особи, в інтересах якої прокурор звертається до суду.

Колегія суддів також вважає доцільним посилання місцевого суду на практику Європейського суду з прав людини щодо принципу «належного урядування», зважаючи на: укладення спірного договору більш як 12 років тому, безпосередню участь уповноваженого органу держави в укладенні такого договору, а також наявну можливість виправити свою помилку та захистити свої права, шляхом визначення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки та внесення відповідних змін до договору.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Прокурором та позивачем такі обставини щодо перебігу позовної давності належними та допустимими доказами не доведено.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову, у зв'язку з спливом позовної давності.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

З огляду на зазначене вище, доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними та необґрунтованими.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Львівської області від 30 червня 2017 року по справі №914/801/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/801/17 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 13.10.2017 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Бойко С.М.

Бонк Т.Б.