ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017р. Справа № 917/1262/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній Содружество", 73000, м.Херсон, вул.Петренка, 18

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз", 37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 26а

про стягнення 1 727 762,00 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники:

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_1, дов. № 940/819/06 від 11.07.17р.

Розглядається позовна заява про стягнення 1 727 762,00 грн., з яких 786 307,75 грн. основного боргу за договором № 2 про надання юридичних послуг, 39 315,39 грн. штрафу, 106 937,85 грн. пені, 106 937,85 грн. інфляційних, 69 798,28 грн. 3% річних.

17.08.2017р. відповідач через канцелярію суду надав відзив, в якому проти позову заперечує (вх. № 10178 від 17.08.2017р.).

22.08.2017р. відповідач через канцелярію суду надав клопотання про застосування строків позовної давності (вх. № 10402 від 22.08.2017р.).

27.09.2017р. відповідач через канцелярію суду надав додаткові пояснення на відзив (вх. № 11950 та 12005 від 27.09.2017р.).

Позивач 27.09.2017р. через канцелярію суду надав додаткові пояснення до відзиву (вх. № 11926 від 27.09.2017р.).

Крім того, позивач 27.09.2017р. через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без участі його представника. В клопотанні зазначено, що позовні вимоги підтримуються в повному обсязі (вх. № 11927 від 27.09.2017р.).

Представник відповідача в судовому засіданні 28.09.2017р. проти позову заперечив за обґрунтуванням наведеним у відзиві. Крім того, представник відповідача наполягав на застосуванні строків позовної давності.

Обставин, які б перешкоджали розглянути спір у даному судовому засіданні, судом не виявлено, суд надавав можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, тому суд приймає рішення по суті позовних вимог в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд встановив:

« 01» лютого 2012 р. між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Гадячгаз» (далі - Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Група компаній Содружество» (далі - Позївач) був укладений Договір №2 про надання юридичних послуг (далі - Договір).

Умовами договору визначено, зокрема, наступне:

- п.1.1.Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання надавати за плату Замовнику юридичні послуги, надалі - «Послуги», в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

- п.3.3. Загальна вартість послуг за даним Договором складається з суми вартості послуг. наданих Виконавцем Замовнику протягом дії даного Договору та зазначається Сторонами в Акті приймання-передачі наданих послуг.

- п.3.4. Замовник здійснює оплату за цим Договором, в безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Виконавця, протягом 3 (трьох) банківських днів з дати лідтюання Акту приймання-передачі наданих послуг.

- п.4.1. Сторони погодили, що приймання-передача наданих послуг здійснюється Сторонами за Актом (актами) приймання-передачі наданих послуг, що підписується уповноваженими представниками Сторін та скріплюється печатками.

Для конкретизації переліку послуг за Договором, уточнення прав та обов'язків Сторін, порядку та умов здійснення розрахунків і відповідальності за неналежне виконання Сторонами своїх зобов'язань сторонами укладалися додаткові угоди до договору.

Зокрема, Додатковою угодою № 1 до Договору №2 про надання юридичних послуг закріплено, що вартість послуг, які визначені у пунктах 2.1.1-2.1.2. Договору, складається з вартості наданих послуг, згідно тарифів наведених у Додатку № 2 до Договору, та сплачуються Замовником на користь Виконавця протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі послуг ( Відповідно до п. 3.1.4. Додаткової угоди № 1 до Договору № 2 про надання юридичних послуг від « 01» лютого 2012 року «).

Також, Додатковою угодою № 1 до Договору №2 про надання юридичних послуг узгоджено, що у випадку прострочення Замовником своїх зобов'язань, встановлених п. 3.1.3-3.1.4, Договору, більш як на три місяці, Замовник сплачує Виконавцю штраф в розмірі 5% (п'яти відсотків) від суми невиконаних обов'язків (доповнено договір п.5.5.).

Додатковою угодою № 5 до Договору №2 про надання юридичних послуг визначено, що керуючись положениями підпункту 3) пункту 3.1.1. Договору сума винагороди Виконавця складає 786 307,76 гривень (п.2 додаткової угоди).

Позивач вказує, що на виконання умов договору, надав послуги, що підтверджується актом від 28.07.2014р. та Додатковою угодою № 5 до Договору №2 про надання юридичних послуг.

За твердженням позивача, відповідач за надані послуги не розрахувався, заборгованість складає 786 307,75 гривень.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 786 307,75 грн. основного боргу за договором № 2 про надання юридичних послуг, 39 315,39 грн. штрафу, 106 937,85 грн. пені, 106 937,85 грн. інфляційних, 69 798,28 грн. 3% річних.

Відповідач, не заперечуючи факту отримання ним послуг, надав заяву про застосування строків позовної давності в частині вимог про стягнення штрафних санкцій.

При вирішенні спору, суд приймає до уваги наступне.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір та інші правочини.

Згідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст.509 Цивільного кодексу України: зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений момент пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Судом встановлено, що позивач на виконання умов договору на виконання умов договору, надав послуги, що підтверджується актом від 28.07.2014р. та Додатковою угодою № 5 до Договору №2 про надання юридичних послуг.

З огляду на визначений у договорі порядок розрахунку, зобов"язання по оплаті отриманої послуги у відповідача виникло по закінченню по закінченню 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі послуг від 28.07.2017р. , тобто 11.08.2014р.

В силу ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Докази того, що відповідач сплатив у визначені договором строки, вартість наданих послуг, в матеріалах справи відсутні.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем договірних зобов"язань, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 786 307,75 грн. основного боргу є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст.546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов"язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов"язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов"язання.

Згідно ст.546 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення пені у сумі - 106 937,85 грн. та штрафу у сумі - 39 315,39 грн.

Підставою для нарахування вказаних санкцій позивач зазначає п.5.5 Договору, яким передбачено, що у випадку прострочення Замовником своїх зобов'язань, встановлених п. 3.1.3-3.1.4, Договору, більш як на три місяці, Замовник сплачує Виконавцю штраф в розмірі 5% (п'яти відсотків) від суми невиконаних обов'язків.

При цьому, умови щодо забезпечення позову шляхом сплати пені умови договору не містять.

З огляду на положення ст.546 ЦК України, якою передбачено вчинення правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання у письмовій формі, посилання позивача на п.5.5 Договору як на підставу для нарахування пені, який не містить відомостей про узгодження між сторонами нарахування такого виду неустойки як пеня, виомги про її стягнення задоволенню не підлягають.

Вимоги позивача про стягнення штрафу у розмірі 39 315,39 грн. є обгрунтованими.

Водночас, 22.08.2017р. відповідачем надано суду заяву за вх. № 10402 про застосування спеціального строку позовної давності. З відзиву відповідача вбачається, що дана заява стосується вимог про стягнення пені та штрафу.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частина 5 ст. 261 ЦК України передбачає, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. п. 2.1., 3.2., 4.2., 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 26.07.2017 (за даними поштового штемпеля на конверті), а прострочення зобов"язання почалося 11.08.2014р.

Таким чином, вимога позивача про стягнення штрафу заявлена поза межами строку позовної давності, який сплив до звернення позивача до суду.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За даних обставин, у задоволенні позову в частині вимог про стягнення штрафу слід відмовити за спливом позовної давності.

Заява відповідача про застосування спеціального строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені судом відхиляється, оскільки дані вимоги судом визнані необгрунтованими.

Також, позивачем з посиланням на ст.625 ЦК України, здійснені нарахування 3% річних за період з 11.08.2014р. по 25.07.2017р. у розмірі 69 798,28 грн. та інфляційні втрати у розмірі 723 403,13 грн. за аналогічний період.

За загальним правилом, закріпленим статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлений до стягнення розмір 3% річних та інфляційних суд перевірив за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» на правильність розрахунку та дійшов висновку про його невірність.

Так, суд погоджується з твердження відповідача про те, що оскільки заборгованість за зобов'язаннями серпня існувала менше повного місяця, підстави для нарахування інфляційних за серпень 2014 року відсутні.

Після проведеного судом перерахунку розмір інфляційних нарахувань, який підлягає задоволенню становить 718 958,27 грн.

Після проведення судом перерахунку сума 3% річних, яка підлягає стягненню становить 69 734,00 грн.

При цьому, суд відхиляє клопотання відповідача, що викладене у відзиві, про зменшення розміру інфляційних втрат, виходячи з наступного.

Згідно п.3.1, п.4.1,п.7.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За приписами пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України суд при винесенні рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

З огляду на те, що інфляційні нарахування, які просить зменшити відповідач, не є штрафними санкціями, суд позбавлений можливості вирішувати питання про їх зменшення.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За даних обставин, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є вимоги позивача про стягнення 786 307,75 грн. основного боргу 718 958,27 грн. інфляційних, 69 734,00 грн. 3% річних, і іншій частині - у позові відмовити за необгрунтованістю.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз", 37300, Полтавська область, м.Гадяч, вул.Будька, 26а () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній Содружество", 73000, м.Херсон, вул.Петренка, 18 () 786 307,75 грн. основного боргу 718 958,27 грн. інфляційних, 69 734,00 грн. 3% річних, 23625,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено 04.10.2017р.

Суддя Киричук О.А.