ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Справа № 904/1027/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Грека Б.М., Могил С.К.
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Тіслав"
на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2017
у справі№ 904/1027/17 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомкомунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради
дотовариства з обмеженою відповідальністю фірми "Тіслав"
простягнення 153 204,06 грн плати за використання об'єктів благоустрою в м. Дніпрі не за цільовим призначенням без укладання відповідних договорів

за участю представників сторін

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Тіслав" про стягнення 153 204,06 грн плати за використання об'єктів благоустрою в м. Дніпрі не за цільовим призначенням без укладання відповідних договорів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 у справі № 904/1027/17 позовну заяву КП "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради повернуто без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 у справі № 904/1027/17 ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 у справі №904/1027/17 скасовано; матеріали справи №904/1027/17 направлено до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду по суті.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2017, ТОВ фірми "Тіслав" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної постанови, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено правило об'єднання позовних вимог, а сумісний розгляд заявлених позивачем вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, враховуючи, що позивачем об'єднано вимоги про стягнення плати за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на загальну суму 153 204,00 грн, яка розрахована у відповідності до 6-ти різних актів комісійного обстеження території:

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/135 від 16.11.2016, відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку передачі об'єктів (елементів) благоустрою м. Дніпропетровська в тимчасове використання не за цільовим призначенням при реалізації потреб для об'єктів сфери споживчого ринку та сфери послуг, затвердженим рішенням Дніпропетровської міської ради № 39/35 від 29.05.2013 в розмірі 8 415,00 грн;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/147 від 25.11.2016, відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 23 715,00 грн;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/148 від 25.11.2016, відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 71 145,00 грн;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/149 від 25.11.2016, відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 10 965,00 грн;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/150 від 25.11.2016, відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 35 904,00 грн;

- акт комісійного обстеження території № МВ-16/151 від 25.11.2016, відповідно до якого вирішено нарахувати плату за використання об'єкту благоустрою не за цільовим призначенням без укладання договору на підставі п.п. 6.6., 7.4.1. Порядку в розмірі 3 060,00 грн.

Скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги об`єднані однією підставою виникнення - порушення відповідачем Правил використання об'єктів благоустрою в частині використання ним елементів об'єктів благоустрою не за цільовим призначенням без укладання відповідного договору, що підтверджується відповідними актами; вимоги заявлені до одного відповідача, незначною сумою розрахунків за 6 актами на загальну суму 153 204 грн, відтак зазначені підстави не ускладнять вирішення спору.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком апеляційного господарського суду, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із позовної заяви Комунального підприємства "Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами" Дніпропетровської міської ради, предметом позову є притягнення відповідача до майнової відповідальності за використання об'єктів благоустрою м. Дніпро не за цільовим призначенням, без укладання відповідних договорів в сумі 153 204,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ГПК України в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно з п. 5. ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Як роз'яснено у п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки; про визнання недійсним акта і про відшкодування заподіяної у зв'язку з його виданням шкоди; про стягнення вартості недостачі товару, одержаного за кількома транспортними документами і оформленої одним актом приймання або коли такий товар сплачено за одним розрахунковим документом; про спонукання до виконання зобов'язань за господарським договором і про застосування заходів майнової відповідальності за його невиконання тощо). Право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, надане також судді. При цьому останній вправі вирішувати питання про об'єднання лише тих заяв (справ), які перебувають в його провадженні.

Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

Якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із доводами суду апеляційної інстанції, що вимоги позивача, заявлені у позовній заяві, пов'язані між собою однією підставою виникнення та підтверджуються тими самими доказами, а отже позивачем не порушено вимог ч. 1 ст. 58 ГПК України при зверненні до суду із даним позовом, і вважає, що судом апеляційної інстанції обґрунтовано було скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2017.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Тіслав" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 у справі № 904/1027/17 - без змін.

Головуючий Н. Нєсвєтова
Судді: Б. Грек
С. Могил