ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Справа № 910/11876/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САПСАН-СП"

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 255 420,00грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача - Козоріз С.В. (довіреність б/н від 20.02.2016);

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "САПСАН-СП" (далі - ТОВ "САПСАН-СП") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) про стягнення 255 420,00грн заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобов'язання за договором №102 на оренду торговельного місця від 15.8.2016 та договором НОМЕР_1 на оренду торговельного місця від 01.01.2017 в частині сплати орендної плати.

Відповідач у справі - ФОП ОСОБА_1 документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надав.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд накласти арешт на майно відповідача, яке знаходиться на території торгівельного комплексу позивача.

Розглянувши вказану заяву, суд залишає її без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених ст. 67 ГПК України, заходів до забезпечення позову.

Згідно до ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання щодо застосування заходів забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову.

Однак, позивачем, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не надано доказів у підтвердження того, що виконання рішення у даній справі, у разі задоволення позову, буде утруднено або унеможливлено, зокрема, у зв'язку з відчуженням майна відповідачем. Так, позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач має намір відчужити все своє майно.

Крім того, позивачем не надано оцінки майна, на яке він просить суд накласти арешт, зокрема, що сума такого майна не перевищує розміру позовних вимог у даній справі.

Окрім того, предметом спору у даній справі є стягнення з відповідач грошових коштів, а не витребування індивідуально визначеного майна відповідача, таким чином позивачем не доведено наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

15.08.2016 між ТОВ "САПСАН-СП" (далі - орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (далі - орендар) укладено договір оренди торгівельного місця №102 (а.с.12-12, зворот, далі - договір).

За умовами договору, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду торгівельне місце площею 295 кв.м. для здійснення торгівельної діяльності на території комплексу ТОВ "САПСАН-СП", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, орендна плата визначається шляхом укладення додаткової угоди між орендарем та орендодавцем,яка є невід'ємною частиною договору і має чинність до 6 місяців.

Між сторонами 01.10.2016 укладено додаткову угоду до договору оренди №102, відповідно до п. 3 якої розмір орендної плати за період з 01.10.2016 по 31.12.2016 складає 41 300,00 без ПДВ.

Згідно п. 2.3 договору, орендар, до першого числа поточного місяця, на підставі додаткової угоди, сплачує на рахунок орендодавця суму оренди.

Згідно п. 8.5 договору, договір діє з 01.10.2016 по 31.12.2016.

01.01.2017 між ТОВ "САПСАН-СП" (далі - орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (далі - орендар) укладено договір оренди торгівельного місця НОМЕР_1 (а.с.13-13, зворот, далі - договір).

За умовами договору, орендодавець передає, а орендар приймає в оренду торгівельне місце площею 295 кв.м. для здійснення торгівельної діяльності на території комплексу ТОВ "САПСАН-СП", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, орендна плата визначається шляхом укладення додаткової угоди між орендарем та орендодавцем,яка є невід'ємною частиною договору і має чинність до 6 місяців.

Між сторонами 01.10.2016 укладено додаткову угоду до договору оренди НОМЕР_1, відповідно до п. 3 якої розмір орендної плати за період з 01.01.2017 по 30.06.2017 складає 41 300,00 без ПДВ.

Згідно п. 2.3 договору, орендар, до першого числа поточного місяця, на підставі додаткової угоди, сплачує на рахунок орендодавця суму оренди.

Згідно п. 8.5 договору, договір діє з 01.01.2017 по 31.12.2017.

При цьому як визначено сторонами в п. 5.2 вказаних договорів, договір може бути розірвано за ініціативою орендодавця в односторонньому порядку без права повернення всіх витрачених платежів при постійному ігноруванні та не виконанні орендарем, п. 2.3, 2.4 договорів.

Як вказується позивачем у позовній заяві, відповідачем порушувались умови договорів оренди в частині своєчасного внесення грошових коштів у передбачені договорами строки.

Так, за твердженням позивача заборгованість відповідача складає 255 420,00грн, згідно розрахунку суми позовних вимог вбачається, що позивачем надано відповідачу за період з 01.10.20163 по 30.06.2017 послуги з оренди торгівельного місця на загальну суму 371 700,00грн (41300*9), відповідачем сплачено на рахунок позивача грощові кошти в сумі 116 280,00грн.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов'язку щодо здійснення орендної плати.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Так сторонами в договорі встановлено необхідність здійснення платежів до 10 числа поточного місяця за поточний місяць оренди.

Відповідачем не надано суду доказів сплати відповідних платежів, хоча строк виконання відповідних зобов'язань вже настав, в силу ст.610 ЦК України, є таким, що допустив порушення зобов'язань, тому суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 255 420,00грн заборгованості з орендної плати, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з оплатою позову судовим збором, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 3831,00грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "САПСАН-СП" 255 420,00грн основного боргу, а також 3831,00грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текс рішення складено 05.10.2017.

Суддя С.І. Чонгова