ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа № 914/1263/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1;

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № ДНЮ-143 від 05.09.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4378/17 від 14.09.2017 р.),

на рішення Господарського суду Львівської області від 18 серпня 2017 року

у справі № 914/1263/17 (суддя Петрашко М.М.),

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ), в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Львів,

до відповідача: Славського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», смт. Славське, Сколівського району, Львівської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Закарпатська митниця ДФС Державної фіскальної служби України, м. Ужгород, Закарпатської області,

про стягнення платежів за затримку вагону в сумі 227 673,52 грн. та судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/позивача: ОСОБА_2 (п/к за довіреністю б/н від 09.10.2017 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (п/к на підставі довіреності б/н від 04.07.2017 р.), ОСОБА_4 (п/к на підставі довіреності б/н від 01.11.2016 р.);

від третьої особи: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України представникам розясненні та зрозумілі. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Представниками сторін подано спільне, письмове клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового зсідання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2017 р., справу № 914/1263/17 Господарського суду Львівської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 р. у справі № 914/1263/17 апелянту, за його клопотанням (а. с. 155-156), поновлено строк на подання апеляційної скарги (а. с. 144); ухвалою суду від 18.09.2017 р. у справі № 914/1263/17, прийнято апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № ДНЮ-143 від 05.09.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4378/17 від 14.09.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 27.09.2017 року (а. с. 145-146), про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи (а. с. 164, 165, 186, 187).

У судове засідання (27.09.2017 р.) від відповідача/апелянта прибув представник, надав усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги підтримав, просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2017 р. у справі № 914/1263/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця», в особі РФ «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до Славського дочірнього лісогосподарського підприємства «Галсільліс», третя особа, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Закарпатська митниця ДФС Державної фіскальної служби України про стягнення нарахованих платежів за затримку вагону в сумі 227673,52 грн та судові витрати.

Представники позивача в судове засідання прибули, на виконання вимог ухвали суду, через канцелярію Львівського апеляційного господарського суду, подали відзив на апеляційну скаргу від 27.09.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/6465/17 від 27.09.2017 р.), копію відзиву надали представнику апелянта, долучили до відзиву копію постанови Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року у справі № 904/7033/16, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримали, просять рішення місцевого суду у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в судове засідання не прибув, вимог ухвали суду від 18.09.2017 р. не виконав, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, яке отримано третьою особою 22.09.2017 р. за штрихкодовим № 88 0 (а. с. 165).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 27.09.2017 р. розгляд справи відкладено на 11.10.2017 р., про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені у порядку та у спосіб передбачений Інструкцією з діловодства в господарських судах України, представник апелянта та позивача, особисто, під розписку (а. с. 181), третя особа по-пошті (а. с. 182-183/зворот).

У судове засідання (11.10.2017 р.) від відповідача/апелянта представник прибув, надав усні пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, доводи апеляційної скарги підтримав. Разом з тим представник зазначив, що вважає помилковим покликання позивача на правову позицію викладену у постанові ВСУ від 09.08.2017 р. у справі № 904/7033/16 щодо застосування до даних правовідносин ч. 5 ст. 315 ГК України, оскільки спірні правовідносини виникли не з положень договору перевезення, а з митного законодавства, до якого застосовуються загальні положення щодо строку позовної давності три роки, тим більше, що перевезення за накладною № 555524 вагону № 96359385 є міжнародним залізничним перевезенням, до якого слід застосовувати норми СМГС, згідно приписів якого, позови до перевізника предявляються: про перевищення терміну доставки вантажу протягом 2 місяців; за іншими підставами протягом 9 місяців, а враховуючи принцип рівності усіх субєктів господарювання (ст. 6 ГК України), стверджує, що для позовів перевізника встановлюються також 9-ти місячний строк, відтак за затримку вагона № 96359385 строк позовної давності спливав 26.07.2016 р. (26.10.2016 + 9 місяців), позов подано до місцевого суду 22.06.2017 р., відтак вважає висновок місцевого суду про пропуск позивачем строку позовної давності у 6 місяців, визначений ч. 5 ст. 315 ГК України, помилковим, наполягає на тому, що позивачем не пропущено строку позовної давності з наведених в апеляційній скарзі підстав, відтак у позивача були відсутні підстави для подання клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності, вважає рішення місцевого суду таким, що підлягає до скасування, позовні вимоги позивача до задоволення у повному обсязі.

Представники позивача в судове засідання прибули, надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу, доводи наведені у відзиві на апеляційну скаргу підтримали, надали свої доводи і міркування з усіх питань, що виникали в ході розгляду даної справи, просять рішення місцевого суду у даній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, в судове засідання, повторно, не прибув, по-пошті, на адресу Львівського апеляційного суду надіслав лист (вх. № 01-04/6771/17 від 09.10.2017 р.) з долученням копії довіреності на представника та Виписку з ЄДРЮО, ФОП та ГФ Закарпатської митниці, просить розглядати даний спір без участі їх представника та зазначив, що позиція митниці викладена у письмовому поясненні наданому суду першої інстанції по даній справі, інших пояснень та нових доказів по справі подавати не бажає.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що сторін та третю особу було належним чином повідомлено рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення та під розписку (а. с. 164, 165, 181, 186, 187, 185/зворот), що свідчить про те, що судом апеляційної інстанції не було позбавлено конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ураховуючи лист ДФСУ Закарпатської митниці ДФС за вх. № 01-04/6771/17 від 09.10.2017 р., виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 р. у справі № 914/1263/17 апелянту за його клопотанням (а. с. 155-156) поновлено строк на подання апеляційної скарги (а. с. 144); ухвалою суду від 18.09.2017 р. у справі № 914/1263/17, прийнято апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (вх. № ЛАГС 01-05/4378/17 від 14.09.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 27.09.2017 року (а. с. 145-146), про що сторони та третя особа були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а. с. 164, 165, 186, 187), а про відкладення розгляду даної справи на 11.10.2017 р., сторони та третя особа були повідомлені у порядку та у спосіб передбачений Інструкцією з діловодства в господарських судах України, представник апелянта та позивача, особисто, під розписку (а. с. 181), третя особа по-пошті (а. с. 182-183/зворот).

Однак, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача повноважного представника у судове засідання не направила.

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника третьої особи бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, користуються процесуальними правами і несуть процесуальні обов'язки сторін, крім права на зміну підстави і предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог, а також на відмову від позову або визнання позову.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Крім того, в ухвалі суду апеляційної інстанції від 27.09.2017 р. участь повноважних представників судом обовязковою не визнавалася (а. с. 184-183).

Згідно статті 99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення (ухвали) в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до статті 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи № 914/1263/17 та прийшла до висновку, розглядати справу без участі представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оскільки в матеріалах справи є письмові пояснення ДФСУ Закарпатської митниці ДФС надані суду першої інстанції по даній справі (а. с. 108-111), а місцевим судом зібрано достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.08.2017 р. у справі № 914/1263/17 (суддя М.М.Петрашко) відмовлено в задоволенні позову (а. с. 127, 118-138).

Основною підставою відмови у задоволенні позову є пропуск позивачем строку позовної давності про наслідки застосування якого клопотав відповідач.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Львівської області від 18.08.2017 р. у даній справі апелянт/відповідач (Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 148- 151) № ДНЮ-143 від 05.09.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/4378/17 від 14.09.2017 р.), просить скасувати рішення місцевого суду та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення, відтак вважає, що дане рішення підлягає скасуванню.

Апелянт в апеляційній скарзі покликається на ту обставину, що затримка вагону № 96359385 за накладною № 555524 на станції Батьово Львівської залізниці (пункт перетину державного кордону) мала місце на вимогу Закарпатської митниці ДФС України (заявка від 26.05.2016 № 28/16) для проведення митного огляду, про що відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України, був складений акт загальної форми ГУ-23 станції Батьово № 10991 від 26.05.2016, який підписаний в т.ч. посадовою особою органів доходів і зборів, і вказаний вагон 10.06.2016 р. був відправлений на станцію Чоп Львівської залізниці (заявка фіскального органу від 09.06.2016 № 41/16) для проведення митного огляду, про що складено акти загальної форми ГУ-23 станцією Батьово № 421 від 10.06.2016 р. та станцією Чоп № 4592 від 10.06.2016 р., на вимогу митного органу (заявка від 17.06.2016 р. № 07-70-61/60/067) на станції Батьово проводилося зважування вагона № 96359385, про що складені відповідні акти загальної форми ГУ-23 № 757 від 18.06.2016 р. та станції Чоп № 4592а від 18.06.2016 р., 21.10.2016 р. на вимогу Закарпатської митниці (лист від 20.10.2016 р. №07-70-61/34/2813) вагон № 96359385 був відправлений на станцію Кольчино Львівської залізниці для проведення митного огляду, що відображено в актах загальної форми ГУ-23 ст. Чоп № 4592а від 18.06.2016 р. і був затриманий в очікуванні відправлення на станцію Мукачево Львівської залізниці з 21.10.2016 р. по 22.10.2016 р., про що складені акти загальної форми ГУ-23 станцією Мукачево № 56 від 21.10.2016 р., № 66 від 22.10.2016 р. та № 69 від 22.10.2016 р., а 22.10.2016 р. вагон № 96359385 прибув на станцію Кольчино Львівської залізниці та був поданий для вивантаження на підїзну колію ТДВ «Закарпатоблагротехсервіс», контрагенту ДП «Мукачівське лісове господарство» згідно листа Закарпатської митниці від 20.10.2016 р. № 07-70-61/34/2813, вивантаження вантажу з вагона відбулося 25.10.2016 р., про що складено акт загальної форми ГУ-23 станцією Кольчино Львівської залізниці № 20 від 25.10.2016 р., відтак, оскільки спірні правовідносини виникли не з положень договору перевезення, а з митного законодавства, до даних правовідносин належить застосовувати загальні положення щодо строку позовної давності три роки, тому позивачем не пропущено строків позовної давності щодо стягнення платежів нарахованих за користування вагоном, маневрову роботу, зважування, зберігання вантажу, повідомлення та тариф на суму 227 673 грн. 52 коп.

Разом з тим, апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що перевезення за накладною № 555524 вагону № 96359385 є міжнародним залізничним перевезенням, до якого слід застосовувати норми УМГС (СМГС), згідно приписів якого, позови до перевізника предявляються: про перевищення терміну доставки вантажу протягом 2 місяців; за іншими підставами протягом 9 місяців, а враховуючи принцип рівності усіх субєктів господарювання (ст. 6 ГК України), для позовів перевізника встановлюються також 9-ти місячний строк, відтак за затримку вагона № 96359385 строк позовної давності у 9 місяців спливав 26.07.2016 р. (26.10.2016 + 9 місяців), позов подано до місцевого суду 22.06.2017 р., відтак вважає висновок місцевого суду про пропуск позивачем строку позовної давності у 6 місяців, визначений ч. 5 ст. 315 ГК України, помилковим.

Представник позивача у судовому засіданні покликається на те, що позивачем не пропущено строку позовної давності з наведених в апеляційній скарзі підстав, відтак у позивача були відсутні підстави для подання клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності.

Враховуючи наведене в апеляційній скарзі, апелянт вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню відповідно до ч. 1, п. 4, ст. 104 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів даної справи, апелянта/позивач: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження юридичної особи: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, дата державної реєстрації юридичної особи в Єдиному державному реєстрі: 21.10.2015, номер запису: 0060039 (а. с. 42-53, 30-31).

Регіональна філія «Львівська залізниця» з 26.02.2016 р. є відокремленим підрозділом (філією) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» без права юридичної особи діє повноважень визначених Положенням про Регіональну філію (п. 2.1. Положення про Регіональну філію), а керівник на підставі довіреності виданої в порядку передоручення від 25.10.2016 р. (нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 25.10.2016 р., зареєстрована в реєстрі за № 9536), місцезнаходження філії: п. і. 79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1 (п. 1.4. Положення про Регіональну філію), діє на підставі Положення про Регіональну філію «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (нова редакція). У п. 2.8. Положення визначено повноваження філії (а. с. 42-53, 32, 33-36, 37-39).

Відповідач: Славське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП «Галсільліс» є юридичною особою, , місцезнаходження юридичної особи: 82660, Львівська обл., Сколівський р-н., смт. Славське, вулиця Устияновича, 10.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Закарпатська митниця Державної фіскальної служби України є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 39515893, місцезнаходження юридичної особи: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 20, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (знаходиться в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів даної справи, Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», по-пошті, 19.06.2017 р. /згідно відтиску поштового штампа на конверті/ (а. с. 40) відправлено до Господарського суду Львівської області позов, який поступив на адресу місцевого суду - 22.06.2017 р. за вх. № 1325 (а. с. 7) з вимогами до Славського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП «Галсільліс» про стягнення нарахованих платежів в сумі 227673 грн 52 коп. та стягнення судових витрат, який ухвалою місцевого господарського суду від 26.06.2017 р. прийнято до провадження та призначено розгляд справи (а. с. 2-3).

Ухвалою місцевого суду від 01.08.2017 р. у даній справі за клопотанням відповідача (а. с. 66-67) залучено до участі у справі Закарпатську митницю ДФС України, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а. с. 84-85).

Як вбачається з матеріалів даної справи, позовні вимоги позивача обґрунтовуються необхідністю відшкодування витрат за затримку вагона № 96359385 відправленого за накладною № 555524 ДП ЛГП "Галсільліс" зі станції Гребенів Львівської залізниці до станції Захонь (Угорщина). У звязку затримкою вагона № 96359385 на вимогу Закарпатської митниці Державної фіскальної служби України, згідно поданих митницею заявок, позивач просить стягнути з відповідача 227 673,52 грн з ПДВ, в т.ч. за користування вагоном протягом 3548 год. - 131154,60 грн; за маневрову роботу протягом 5,5 год. 7409,10 грн; за зважування 1 вагона в сумі 173,10 грн; за зберігання вантажу протягом 149 діб, в сумі 44152,40 грн; за участь представника залізниці при зважуванні 0,5 год. 152,40 грн; за телеграфне повідомлення відправника про затримку вагона (4 шт.) 488,00 грн; за подачу/забирання 1 вагону з підїзної колії 1650,00 грн.

Відповідач заперечив проти позовних вимог з наступних підстав: що у діях відповідача відсутня вина щодо затримки вагона № 96359385, що встановлено постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2017 р. № 813/3136/16, якою визнано протиправними дії Закарпатської митниці ДФС щодо затримання вагону № 96359385, вантажовідправником якого є Славське дочірнє лісогосподарське підприємство "Галсільліс", тому відсутні правові підстави для стягнення коштів. Крім того, відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування місцевим господарським судом наслідків пропуску позивачем строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову (а. с. 59-62).

Третя особа без самостійних вимог на предмет позову на стороні відповідача надала місцевому суду письмові пояснення (а. с. 108-111), у яких, серед іншого, зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів, які на думку, Закарпатської митниці ДФС належить застосовувати до даних правовідносин (п.2 описової частини пояснень).

Колегія суддів дослідила матеріали справи, всебічно і повно зясувала всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінила докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухала присутніх у судовому засіданні представників апелянта/позивача та відповідача, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, Славським ДЛГП "Галсільліс" завантажено вантаж: «Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, вязанок хворосту або в аналогічних видах» (Штабеля) у вагон № 96359385 та оформлено накладну № 555524 і ВМД № 209040000/2016/003600; кількість місць: 5 (пять) для перевезення залізничним транспортом за маршрутом: Гребенів, Україна - Захонь Угорщина, отримувач: фірма ОСОБА_6 ГмбХ Австрія (Wein Gottweiherg-1, Austria); прикордонний перехід Батьово - Еперешке, що підтверджується вантажно-митною декларацією (ВМД) № 209040000/2016/003600 (а. с. 14) та накладною № 555524, оформленими, як зазначено у ВМД за правилами ЦІМ/УМГС.

Однак, зазначений вище вагон № 96359385 за накладною № 555524, ВМД № 209040000/2016/003600 з вантажем «Деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, вязанок хворосту або в аналогічних видах» (Штабеля), не перетнувши митного кордону України, на підставі заявки Митного поста «Залізничний» Відділ митного оформлення № 4 (Батєво) Закарпатської митниці ДФС Вих. № 28/16 від 26.05.2016 р. (а. с. 16) був затриманий на залізничній станції Батьово Львівської залізниці для повного або часткового вивантаження та повторного завантаження, проведення митного огляду згідно п. 5 ПКМУ № 467 та 1.5 наказу МФУ № 602, на підставі, як вказано у заявці, ст. 338, 325 Митного кодексу України. Про затримку вагону № 96359385 станцією Батьово Львівської залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 №10991 від 26.05.2016 р. (а. с. 21).

Згідно з заявкою Відділу митного оформлення № 4 митного поста Залізничний Закарпатської митниці ДФС Вих. №41/16 від 09.06.2016 р. (а. с. 17), серед інших вагонів, вагон № 96359385 за накладною № 555524 відправлено на станцію Чоп Львівської залізниці для повного або часткового вивантаження та повторного завантаження, проведення митного огляду згідно п. 5 ПКМУ № 467 та 1.5 наказу МФУ № 602, на підставі, як вказано у заявці, ст. 338, 325 Митного кодексу України, з вивантаженням 10.06.2016 р. Вагон затримано з 26.05.2016 р. 23 год. 00 хв. на станції Батьово Львівської до прибуття на станцію Чоп Львівської залізниці 10.06.2016 р. 15 год. 00 хв. Про затримку цього вагону станцією Батьово Львівської залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 № 421 від 10.06.2016 р. (а. с. 22). Вагон затримано з 10.06.2016 р. 13 год. 30 хв. на станції Чоп Львівської залізниці до 17.06.2016 р. 17 год. 00 хв. Про затримку цього вагону станцією Чоп Львівської залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 № 4592 від 10.06.2016 р. (а. с. 23).

Згідно з заявкою Відділу митного оформлення № 2 митного посту Залізничний Закарпатської митниці ДФС № 07-70-61/60/067 від 17.06.2016 р. (а. с. 18) вагон № 96359385 з вантажем «Деревина паливна, ...» для зважування затримано на станції Чоп Львівської залізниці та станції Батьово Львівської залізниці для митного огляду. Вагон було затримано з 18.06.2016 р. 23 год. 40 хв. на станції Чоп Львівської залізниці до 21.10.2016 р. 07 год. 30 хв. Про затримку вагону станцією Чоп Львівської залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 № 4592а від 18.06.2016 р. (а. с. 24). Вагон затримано з 18.06.2016 р. 23 год. 40 хв. до 21.10.2016 р. 07 год. 30 хв.

Станцією Батьово Львівської залізниці 18.06.2016 р. складено акт загальної форми ГУ-23 № 757, з тексту якого вбачається, що вагон № 96359385 по заявці митниці № 41/16 проводилось переважування («перевеска») вагону на 150 тн. тензометричних вагах ст. Батьово «бр., нетто, тара, вантажний вагон. док. різниця 62200 60т 39000 7760» (а. с. 25).

На підставі листа Закарпатської митниці ДФС Державної фіскальної служби України № 07/70-61/34/2813 від 20.10.2016 р. (а. с. 19-20) вагон № 96359385 з товаром «Деревина паливна ...» (порядковий номер 20 на сторінці першій (титульній)цього листа) відправлено на станцію Кольчино Львівської залізниці для митного догляду. Вагон затримано з 21.10.2016 р. 12 год. 10 хв. на станції Мукачево Львівської залізниці. Про затримку вагону станцією Мукачево Львівської залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 № 56 від 21.10.2016 р. (а. с. 26). Вагон затримано з 21.10.2016 р. 12 год. 55 хв. на станції Мукачево Львівської залізниці до 22.10.2016 р. 17 год. 25 хв. Про затримку вагону станцією Мукачево Львівської залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 № 66 від 22.10.2016 р. та акт загальної форми ГУ-23 № 69 від 22.10.2016 р. (а. с. 28). Вагон затримано з 22.10.2016 р. 18 год. 10 хв. на станції Кольчино Львівської залізниці до 25.10.2016 р. 11 год. 40 хв. (а. с. 29).

Вантаж «Деревина паливна у вигляді колод ...» з вагона № 96359385 був вивантажений 25.10.2016 р. на підїзну колію ТДВ «Закарпатоблагротехсервіс», контрагенту ДП «Мукачівське лісове господарство» згідно листа Закарпатської митниці від 20.10.2016 р. № 07-70-61/34/2813, що підтверджується актом загальної форми ст. Кольчино Львівської залізниці ГУ-23 № 20 від 25.10.2016 р.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено місцевим господарським судом, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2017 р. у справі № 813/3136/16 задоволено частково позов Славського дочірнього лісогосподарського підприємства ЛГП "Галсільліс" до Закарпатської митниці ДФС про визнання протиправними дії Закарпатської митниці ДФС щодо затримання залізничного вагону № 96359385; визнання протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС, яка полягає у не проведенні своєчасного митного контролю, яка призвела до вимушеного простою залізничного вагону № 96359385; зобов'язання Закарпатської митниці ДФС не чинити перешкод при подальшому транспортуванні залізничного вагону № 96359385. Вказаним судовим рішенням визнано протиправними дії Закарпатської митниці ДФС щодо затримання залізничного вагону № 96359385, вантажовідправником якого є Славське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП Галсільліс.

Вказаним вище судовим рішенням, визнано протиправною бездіяльність Закарпатської митниці ДФС щодо не проведення митних процедур при пропуску через державний кордон України залізничного вагону № 96359385, вантажовідправником якого є Славське дочірнє лісогосподарське підприємство ЛГП Галсільліс, у встановлені Митним кодексом України граничні строки перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пунктах пропуску через державний кордон України. Вказаним рішенням суду (а. с. 68-81), яке набрало законної сили (інших доказів сторони суду не представили), встановлено такі обставини, що:

- між Славським дочірнім лісогосподарським підприємством ЛГП Галсільліс в особі директора ОСОБА_7 (продавець) та фірмою ОСОБА_6 ГмбХ в особі директора ОСОБА_6 (покупець) укладено контракт № 804/31619583/01-01/2015 від 02.01.2015, відповідно до якого продавець продає, а покупець купляє дрова паливні. Сторонами погоджено ціну товару, продовжено строк дії контракту та визначено, що деревина паливна хвойних порід поставляється позивачем на прикордонний перехід Батьово - Еперешке, країна призначення Австрія, отримувач: фірма ОСОБА_6 ГмбХ;

- на виконання вимог вказаного контракту, позивач здійснив завантаження вагону № 96359385 лісопродукцією в кількості 53,80 куб. м. та подав Львівській митниці ДФС вантажно-митну декларацію №209040000/2016/003600 від 23.05.2016 з товаром Деревина паливна у вигляді колод породи ялина довжиною 3-4 м діаметром 7-50 см, якість деревини відповідає ГОСТу-3243-88, кривизна 10-15%, у деревині є ядра й заболонна гниль 10-30%. Завантажено у штабеля 5 місць. Всього завантажено у вагон 53,80 м. куб.. Вказаний товар оформлений у митному відношенні за кодом УКТ ЗЕД - 0 та направлявся на адресу закордонного контрагента - фірми ОСОБА_6 ГмбХ(Австрія);

- 26.05.2016 на залізничну станцію Батьово - Сортувальна пункту контролю Батьово митного посту Залізничний Закарпатської митниці ДФС для здійснення заходів митного контролю прибув вагон № 96359385 з вантажем лісоматеріалів по вантажо митній декларації № 209040000/2016/003600 від 23.05.2016, оформленої за процедурою електронного декларування.

- Для митного оформлення позивач подав митному органу всі необхідні документи. Вказана обставина не заперечується відповідачем, а тому відповідно до ч.3 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України не потребує доказуванню.

- Після прибуття вказаного вагону до Ужгородського відділу з питань експертизи та досліджень СЛЕД ДФС направлено заявку стосовно скерування працівника вказаної експертної організації з метою надання методичної допомоги під час проведення митного огляду із залученням експертів для встановлення фізичних характеристик визначальних для однозначної класифікації товарів. 09.06.2016 із залученням спеціалістів у галузі лісового господарства, фахівців підрозділів Закарпатської митниці та представників правоохоронних органів, проведено митний огляд, в ході якого спеціалісти лісових господарств не змогли однозначно віднести оглянутий вантаж до категорії паливної деревини. За результатами митного огляду складено акт №305010505/2016/ЗМК-09035 про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу.

- 18.06.2016 на станції Батьово здійснено зважування вказаного вагону з товаром дрова паливні... за результатом якого складено акт № 757 та яким встановлено, що фактична маса брутто вагона склала 62440 кг., тара вагона з бруса 31000 кг, маса вантажу нетто за ПД 39000 кг, а фактична маса вантажу нетто 31240 кг., що менша на 7760 кг., ніж зазначено в товаросупровідних документах (залізничній накладній та ВМД). На підставі виявленої розбіжності у вагових параметрах товару, які є невідповідністю даних, отриманих під час використання технічних засобів (прилад для зважування - ваги) митного контролю, даним, що містяться у товаросупровідних та інших документах (відомостях), які подаються для митного контролю митницею вживались додаткові заходи митного контролю.

- 15.06.2016 відповідач направив запит директору фірми ОСОБА_6 ГмбХ з проханням надати інформацію про кількість очікуваного товару, а також про те, який саме товар очікується. Згідно з отриманою відповіддю фірма ОСОБА_6 ГмбХ в основному закуповує технологічну сировину хвойних та листяних порід для забезпечення целюлозно-паперової промисловості Австрії, а також окремі пиломатеріали та пиловочник нескорений, а отримані лісоматеріали використовуються для виробництва деревоволокнистих та деревостружкових плит), що вказувало на можливу класифікацію товару за кодом згідно з УКТ ЗЕД в товарній групі 4403.

- Після проведення вищевказаних заходів митного контролю для встановлення якісних характеристик товару, зокрема, таких, що вказують на наявність заборони вивезення лісоматеріалів за межі митної території України (віднесення товару до товарної групи УКТ ЗЕД 4403) як зазначає відповідач необхідно здійснити повне вивантаження залізничного вагону та проведення експертизи спеціалістами Закарпатської торгово-промислової палати. Закарпатська митниця ДФС у відповідності до статті 327 Митного кодексу України листом від 24.11.2016 № 70-70-61/34/3194 звернулась до Закарпатської Торгово-промислової палати з проханням залучення експертів до повного митного огляду товару Деревина паливна..., з метою визначення чи відповідає переміщуваний товар відомостям заявленим в товаросупровідних документах на нього.

- 25.11.2016 у зоні митного контролю на відкритій території тимчасовій зоні митного контролю ФОП ОСОБА_5. смт. Кольчино, Мукачівський район, ТОВ Закарпатоблагротехсервіс із залученням експерта Закарпатської ТПП проведено митний огляд товару, який перебував у залізничному вагоні № 96359385.

- Згідно з експертним висновком Закарпатської ТПП № В-1124/3 від 25.11.16 у залізничному вагоні № 96359385 згідно із зовнішнім оглядом, замірів лісоматеріалів, знаходяться лісоматеріали круглі із деревини породи ялини, розмірний склад лісоматеріалів - довжина 4,0 м 3,0 м, діаметр лісоматеріалів від 4 см до 52 см; штабель розмірами 4,0 х 2,08 х 8м 66,56 скл. кб. м. х 0,52 34,611 щільних кб. м; штабель розмірами 3,0 х 1,939 х 5,50 м 31,994 скл. кб. м. х 0,56 17,916 щільних кб. м. Загальний об'єм лісоматеріалів становить 52,527 кб. м, які за якісними характеристиками та розмірами відповідають вимогам дров по ГОСТ 3243-88, код УКТ ЗЕД - 440110000. Згідно із зовнішнім оглядом, замірів лісоматеріалів встановлено, що дані лісоматеріали із деревини ялини загальним об'ємом 52,527 куб. м відповідають вимогам до дров по ГОСТ 3243-88.

Місцевим господарським судом встановлено та вбачається з матеріалів даної справи, не заперечується у судовому засіданні представниками апелянта та відповідача, що відповідач станом на час прийняття рішення місцевим господарським судом не сплатив позивачу 227 673,52 грн. за затримку вагона.

При прийнятті рішення колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Правовідносини з перевезення та переміщенням продукції залізницями регламентуються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Митним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами користування вагонам і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, Конвенцією про міжнародне залізничне перевезення (КТІФ) від 09.05.1980 р. є чинною для України з 05.06.2003 р., Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), які є чинними для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

Відповідно до статті 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб'єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій і громадян, які користуються залізничним транспортом визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно з ч.1 ст. Закону України "Про залізничний транспорт", ст.129 Статуту залізниць Україна передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Відповідно до ст.119 Статуту залізниць України, п. 2, 15 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. №113, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 р. за № 165/3458 (надалі - Правила та/або Правила користування вагонами і контейнерами), за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання вантажовласнику. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов'язаної з митним оформленням.

Згідно з п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 24.11.2000 р. № 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. № 864/5085, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Відповідно до ст. 46 Статуту залізниць України, вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Згідно з положеннями Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги (Тарифне керівництво № 1), затверджено наказом Міністерства транспорту України від 26.03.2009 р. № 317 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.09 р. № 340/16356, встановлені розміри зборів за зберігання вантажів, тобто збір за зберігання вантажів є регульованим тарифом і не потребує додаткового погодження сторонами.

Позивачем при розрахунку розміру належних залізниці платежів за затримку вагонів користувався Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги. Тарифне керівництво № 1 із застосуванням коефіцієнта з 29.04.2016 року 2,302.

Пунктами 3, 8 Правил користування вагонам і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113 передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23. У разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Відповідно до пунктів 10, 12, 13 вказаних Правил, станція призначення інформує вантажовласника про затримку вагонів з його вини, передаючи йому копію Повідомлення про затримку вагонів не пізніше двох годин після його отримання (телефонограмою, телеграфом, поштовим зв'язком, через посильних, факсом або іншим способом, установленим начальником станції за погодженням з вантажовласником). Загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Внесення плати за користування вагонами і контейнерами здійснюється в порядку, установленому Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 2.11.2000 р. № 644, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 р. № 864/5085. Пункт 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачає випадки, коли вантажовідправник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами. Митні процедури не являються підставою звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами та контейнерами. Митні процедури не входять до цього переліку.

Як встановлено ч.2 ст.17 Статуту залізниць України, умови та порядок організації перевезення в усіх видах сполучення визначаються Правилами.

Згідно п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг. Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Пунктом 2.10 вказаних вище Правил передбачено, що усі спірні питання з розрахунків за перевезення вантажів і додаткових послуг платники регулюють безпосередньо з станціями, які нараховували платежі, і розрахунковими підрозділами, що провадили розрахунки. У разі недосягнення домовленості спірні питання вирішуються в претензійно-позовному порядку.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку із митними формальностями, вагон № 96359385 за накладною № 555524 та вантажно-митною декларацією (ВМД) № 209040000/2016/003600, вантажовідправником яких є відповідач, був затриманий на станціях Батьово, Чоп, Мукачево Львівської залізниці, у зв'язку з чим, працівниками цих станцій складено акти загальної форми ГУ-23 від 10.06.16 р. № 421, № 4592; від 18.06.16 р. № 4592а, від 22.10.2016 р. № 69; від 25.10.2016 р. № 20, на підставі яких, за фактом затримки вагона № 96359385, позивачем (Перевізником) нараховано на відповідача (Відправника) платежі на загальну суму 227 673, 52 грн. з ПДВ, в т.ч.: 1) за користування вагоном в сумі 131154,60 грн. протягом 3548 год., на станціях: Батьово (344 год. 00 хв.), Чоп (171 год. 30 хв. + 2983 год. 50 хв.), Мукачево (28 год. 30 хв. + 65 год. 30 хв.) = 3593 год. 20 хв. = 3593 год. 45 год. = 3548 год. (Тарифне керівництва № 1 стр. 175 розділ 5 п. 1 (користування) таб. 1 час користування вагоном, годин ставка 45 год. 206,2 (понад 45 год.; 16 грн. за кожну годину за 1 вагон), плата за користування вагоном = (206,20 + 3548*16 грн)*2,302 коеф. = 131154,60 грн.); 2) за маневрову роботу протягом 5,5 год., код 115 = 7409,10 грн (Тарифне керівництво № 1 стр. 54 розділ 3 п. 1.8 (маневрова 292,6 грн. ставка за кожні півгодини роботи локомотива); за маневрову роботу (5 год) = 292,60*2,302 коеф.*2 = 1347,10 (1 год.)*5 год. = 6735,5 грн. + (0,5 год) = 292,60*2,302 коеф.=673,60 грн.); 3) за зберігання вантажу: код 116 = 44 152,40 грн протягом 149 діб, на станціях: Батьово (14 діб = 5027,60 грн.), Чоп (8 діб = 2872,90 грн. та 125 діб = 35681,00 грн) та Мукачево (2 доби = 570,90 грн.) Львівської залізниці (Тарифне керівництво № 1 стр. 57 розділ 3 п. 2 (зберігання); 4) за зважування 1 вагона: код 118 = 173,10 грн (Тарифне керівництво № 1 стр. 59 розділ 3 п. 4.1 (75,20 ставка за 1 вагон *2,302 коеф.*1 вагон = 173,10 грн.); 5) за участь представника залізниці при зважуванні 0,5 год., 118 код = 152,40 грн (Тарифне керівництво № 1 стр. 59 розділ 3 п. 4.2.); 6) за телеграфне повідомлення 4 шт. 118 код = 488,00 грн (Тарифне керівництво № 1 стр. 63 розділ 3 п. 10 таб. 3 (53,0 грн. ставка телеграмою за повідомлення власника вантажу 4 шт. 53,0*2,302 коеф. *4 тел (а. с. 96, 97) = 488,00 грн.); 7) за подачу/забирання вагону з підїзної колії, 118 код = 1650,00 грн (Тарифне керівництво № 1 стр. 55 розділ 3, подавання/забирання 1-го вагону 1650,00 грн.), що в сумі складає 185 179,60 грн. без ПДВ (131154,60+7409,10+44152,40+ 173,10+152,40+488,00+1650,00); 20% ПДВ від суми 185 179,60 грн. = 37035,92 грн., 185179,60 грн. + 37035,92 грн. = 222 215,52 грн., а не 227 673 грн. 52 коп., як цього вимагає позивач у позовній заяві та апелянт в апеляційній скарзі.

Як зазначено вище у цій постанові, вивантаження вантажу з вагона № 96359385 відбулося 25.10.2016 р., що підтверджується актом загальної форми ГУ-23 № 20, складеного на станції Кольчино Львівської залізниці.

Згідно пп. 5.15 розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 11.12.14 р. у справі № 908/356/14.

Відповідно до п.24, 29 ч.1 ст. Митного кодексу України, митним контролем є сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.2 ст. 218 глави 32 "Митні формальності на залізничному транспорті" Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Таким чином, дії щодо здійснення митного огляду після митного оформлення, є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення статті 218 Митного кодексу України.

Крім того, пункт 9 Правил зберігання вантажів встановлює, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у т.ч. під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Відповідно до ч. 5 статті 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Згідно ч.2 статті 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Позивачем, на підставі вищенаведених актів загальної форми ГУ-23, які складено відповідно до приписів чинного законодавства, що регулюють вказані правовідносини, було розраховано плату за користування вагоном, плату за маневрову роботу, збір за зберігання вантажу, за зважування 1 вагона з вантажем, за участь представника залізниці при зважуванні, за телеграфне повідомлення про затримку вагона 4 шт. (а. с. 96,97), плату за подавання/забирання вагону з підїзної колії, які були виконані залізницею через затримку вагону № 96359385 на станціях Батьово, Чоп та Мукачево Львівської залізниці, на загальну суму 222 215,52 грн з ПДВ, що також відповідає розрахунку поданому до позовної заяви (а. с. 15), а не 227 673,52 грн, як цього вимагає позивач/апелянт.

Вищевказані нарахування також внесено до вантажно-митної декларації (ВМД) № 209040000/2016/003600 та накладної № 555524, як це передбачено Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС).

З огляду на наведене в сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має правові підстави для стягнення з відповідача вищезазначених платежів в сумі 222 215,52 грн за затримку вищевказаного вагона, на станціях Батьово, Чоп та Мукачево Львівської залізниці, з 26.05.2016 р. по 10.06.2016 р., з 10.06.2016 р. по 17.06.2016 р., з 18.06.2016 р. по 21.10.2016 р., з 21.10.2016 р. по 22.10.2016 р., з 22.10.2016 р. по 25.10.2016 р., що підтверджується відповідними актами загальної форми ГУ-23.

Місцевим судом під час розгляду даної справи було враховано подану відповідачем заяву про пропуск позивачем строку позовної давності та застосування наслідків пропуску строку позовної давності у звязку з чим, останній просить у позові відмовити (а. с. 59-62).

Про пропуск позивачем строків позовної давності встановлений законодавством на звернення до суду було заявлено також третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (а. с. 108-109).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Статтями 257 та 258 ЦК України передбачено загальний та скорочені або більш тривалі строки позовної давності.

За змістом частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак частиною 2 статті 9 ЦК України встановлено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Так, згідно з ч.5 статті 315 Господарського кодексу України, для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Частиною 6 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України, позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з положеннями статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з пунктом 2.3 розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" стаття 926 Цивільного кодексу України, частина шоста статі 315 Господарського кодексу України встановлюють, що позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пп. 4.7.2 п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМГС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ).

Конвенція про міжнародне залізничне перевезення (КОТІФ) від 09.05.1980 р. є чинною для України з 05.06.2003 р., передбачає співробітництво державами-членами, які беруть на себе обовязок застосовування Єдиних правил (ст. 6 Конвенції): а) «Єдині правила по договору про міжнародне залізничне перевезення пасажирів (ЦІВ /ЦИВ/)»(Додаток А до Конвенції); b) «Єдині правила по договору про міжнародне залізничне перевезення вантажів (ЦІМ /ЦИМ/)»(Додаток В до Конвенції); с) «Регламент про перевезення небезпечних вантажів (РІД /РИД/)»(Додаток С до Конвенції); d) «Єдині правила використання вагонів в міжнародному залізничному сполученні (ЦУВ)»(Додаток D до Конвенції); е) «Єдині правила використання інфраструктури в міжнародному залізничному сполученні (ЦУІ /ЦУИ/)»(Додаток Е до Конвенції); f) «Єдині правила про затвердження технічних стандартів і прийняття єдиних приписів, щодо застосування залізничного обладнання, призначеного для використання в міжнародному сполученні (АПТУ)»(Додаток F до Конвенції), тощо.

Відповідно до параграфу 2 ст. 6 Конвенції, Єдині правила і Правові режими, перераховані в параграфі 1, разом з їхніми Додатками є невідємною частиною Конвенції.

У ст. 28 Конвенції «Судові процедури» передбачено вирішення суперечок між Державами-членами щодо тлумачення і застосування Конвенції, а також спори між Державами-членами і Організацією щодо тлумачення або застосування Протоколу про привілеї і імунітет ... (параграфи 1 та 2).

Статтею 1 Єдиних правил по договору про міжнародне залізничне перевезення вантажів (ЦІМ)»(Додаток В до Конвенції) є чинними для України з 16.11.2005 р., передбачено сферу їх застосування.

Так, параграфами 1 та 2 ст. 1 передбачено, що Єдині правила (ЦІМ) застосовуються до будь-якого договору залізничних перевезень вантажів за плату, якщо місце приймання вантажу і місце, передбачене для видачі, розташовані в двох різних державах-членах, незалежно від місцезнаходження або національної належності сторін, що укладають договір. Стаття ст. 6 Єдиних правил «Договір перевезення» /параграф 2/ передбачає порядок укладення договору, який обовязково повинен бути підтверджений накладною, складеною згідно за єдиним зразком, тобто за КОТІФ.

У параграфі 5 зазначено, що накладна має силу коносаменту.

Стаття 31 Єдиних правил по договору про міжнародне залізничне перевезення вантажів (ЦИМ)»(Додаток В до Конвенції) передбачає «Відповідальність при втраті в дорозі», ст. 32 Єдиних правил визначено «Відшкодування у випадку пошкодження», у ст. 33 «Відповідальність у випадку прострочення доставки», у ст. 34 «Відповідальність оголошення вартості», у ст. 40 «Особи, за яких відповідальний перевізник». У ст. 41 «Інші претензії», зокрема передбачено, що будь-яка претензія про відповідальність і на будь-якій підставі може бути предявлена перевізнику лише на умовах і в рамках цих Єдиних правил. Стаття 43 Єдиних правил визначає зміст порядок предявлення «Рекламації». У статті 44 визначені особи, що мають право подавати до суду позов до перевізника, а ст. 45 визначено перевізників, яким може предявлятися до суду позов», у ст. 46 визначено судову компетенцію, ст. 53 претензійний порядок врегулювання спору, ст. 58 строки протягом яких можуть бути заявлені позови країн-учасниць до відповідно суду.

Однак для захисту зацікавленою стороною предявленню позову за правилами КОТІФ передує обовязковий претензійний порядок вирішення спору (стаття 53 Конвенції та ст. 58 КОТІФ), при цьому, визначено права та коло осіб, які мають право подавати позов до перевізника. Інших положень Конвенція - не містять.

Статтею 8 Конвенції (параграф 2) передбачає, що за відсутності в Конвенції відповідних положень діє національне законодавство.

З метою організації перевезень вантажів в прямому міжнародному залізничному сполученні з 01 листопада 1951 р. є чинною та діє Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМГС)(із наступними змінами та доповненнями), укладена між залізницями держав учасниць Угоди (залізниці Угорщини і України є учасницями УМГС). Відповідно до ст. 31 "Претензійна і позовна давність" Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (із змінами на 01.07.2011 р.), претензії та позови відправника або одержувача до залізниць згідно договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників або одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів і про відшкодування збитку можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за винятком претензій і позовів про прострочення в доставці вантажу, для пред'явлення яких встановлений 2-місячний термін.

Проте, як вбачається із наступних змін внесених до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, 06.06.2014 р. (дата набрання сили для України 01.07.2015 р.) та 16.10.2015 р. (дата набрання сили для України 01.07.2016 р.) викладено вказану Угоду в новій редакції. У редакції Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 16.10.2015 р., стаття 31 називається "Сплата провізних платежів і неустойки", натомість стаття 48 іменується "Строки давності". Із аналізу положень статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, в редакції від 16.10.2015 р. вбачається, що зазначена стаття визначає строки давності за позовами предявленими до перевізника. Інших положень щодо строків давності Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин від 16.10.2015 р. - не містить.

Відповідно до положень статті 5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення у редакції від 16.10.2015 р., при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права.

Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення у редакції від 16.10.2015 р. УСГС) та Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (КОТІФ) передбачають обовязків досудовий претензійний порядок врегулювання спору.

На підставі рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002 у справі про досудове врегулювання спорів постановою КМ України від 25.12.2002 р. № 1973 було внесено зміни до Статуту залізниць України, згідно з якими дотримання претензійного порядку предявлення вимог до перевізника не є обовязковим, недотримання досудового порядку врегулювання спору не є перешкодою для звернення з позовом безпосередньо до господарського суду. Законом України від 23.06.2005 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо досудового врегулювання спорів» внесено відповідні зміни у Цивільний та Господарський процесуальний кодекси України, які законодавчо закріпили необовязковість досудового врегулювання спорів, що виникають із договорів перевезення у внутрішньому сполученні на підставі Статуту залізниць України.

Щодо претензійного порядку врегулювання спорів, що виникають з міжнародних перевезень вантажів на підставі накладних (ЦІМ - УМГС)(ЦИМ - СМГС), то відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України чинний міжнародний договір, який регулює цивільні правовідносини, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Якщо у чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті що встановлені відповідним актом цивільного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Як зазначено вище у цій постанові, ч. 6 ст. 315 Господарського кодексу України передбачено, що щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Колегія суддів також зазначає, що частиною 3 статті 925 ЦК України передбачено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів), а ч. 5 статті 315 ГК України передбачено, що для пред'явлення перевізником позовів до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк. Норми ч. 3 статті 925 ЦК України та ч. 5 статті 315 ГК України співвідносяться, як загальна та спеціальна: за загальним правилом до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в 1 рік з моменту, що визначено відповідно до транспортних кодексів (статутів), але для предявлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За змістом ст. 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності за місцем знаходження відповідача протягом шести місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень після закінчення пятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Разом з тим, Господарський кодекс України за своєю правовою природою є законом України, був прийнятий Верховною Радою України 16.01.2003 р. за № 436-ІV і набув чинності з 01.01.2004 р.. У прикінцевих положеннях ГК України законодавець зобовязав КМ України привести свої нормативні акти (в т.ч. Статут залізниць України, оскільки він суперечить ГКУ) у відповідність до норм ГК України, а тоді вже застосовувати ці норми поряд з нормами ГК України, що КМ України зроблено не було.

За таких обставин перебіг строків позовної давності у спірних правовідносинах, які виникли з перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються приписами статті 315 Господарського кодексу України, що стосується пред'явлення перевізником позовів до вантажовідправників та вантажоодержувачів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Матеріали справи свідчать, що днем встановлення обставин, що спонукали позивача до пред'явлення даного позову про стягнення вищезазначених платежів є складення актів загальної форми ГУ-23: від 10.06.2016 р. № 421 (станція Батьово) та № 4592 (станція Чоп), від 18.06.2016р. № 4592а (станція Чоп), від 22.10.2016 р. № 69 (станція Мукачево), від 25.10.2016 р. № 20 (станція Кольчино), тому шестимісячний строк позовної давності обчислюється із дати складення акту загальної форми ГУ-23 та закінчується по актах: № 421, № 4592, № 4592а - у грудні 2016 року, відповідно 10 та 18 грудня 2016 р., по актах № 69 та № 20 у квітні 2017 року, відповідно 22 та 25 квітня 2017 року, тобто шестимісячний строк позовної давності за всіма актами загальної форми ГУ-23, за наведених вище обставин, закінчився, відповідно: 10.12.2016 р., 18.12.2016 р., 22.04.2017 р. та 25.04.2017 р.

Як вбачається із матеріалів справи позовну заяву до господарського суду позивачем було здано на пошту, згідно відтиску поштового штампа на конверті (а. с. 40) 19.06.2017 року, отримано місцевим господарським судом - 22.06.2017 р. за вх. № 1325, відтак місцевий суд прийшов до правомірного висновку, що строк позовної давності при поданні даного позову позивачем пропущено.

Колегією суддів з метою повного та обєктивного розгляду справи по суті у судовому засіданні зясовувалось причини пропуску позивачем строків позовної давності та поважність підстав їх пропуску.

Представник апелянта не надав суду жодних переконливих доказів в розумінні статей 33 та 34 ГПК України поважності пропуску ним строків позовної давності.

Апелянт/позивач заперечує пропуск ним строків позовної давності.

Так, апелянт/позивач в апеляційній скарзі, а представник позивача у судових засіданнях пояснив, що позов Залізниці, як перевізника у даних правовідносинах, випливає не з положень договору перевезення, а митного законодавства (ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України) до якого застосовуються загальні положення щодо строку позовної давності три роки, тому останній заперечує пропуск ним строків позовної давності, оскільки вважає, що трирічний строк позовної давності до даних правовідносин ще не сплив.

Поруч з вищенаведеними твердженнями щодо строку позовної давності у три роки, апелянт зазначає, що оскільки спірне перевезення є міжнародним залізничним перевезенням, тому позивач керувався нормами УМГС (Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення), ст. 48 якої врегульовано питання строків давності та стверджує, що позови перевізника на підставі цієї Угоди предявляються: про перевищення терміну доставки вантажу протягом 2 місяців; за іншими підставами протягом 9 місяців, а враховуючи принцип рівності усіх субєктів господарювання передбачений ст. 6 ГК України, для позовів перевізника встановлюється також девятимісячний строк, який обраховує з наступного дня від дати складання останнього акту загальної форми ГУ-23 № 20 від 25.10.2016 р. (день вивантаження вантажу з вагона), відтак початком перебігу строку позовної давності апелянт вважає - 26.10.2016 р. + 9 місяців - закінченням - 26.07.2017 р., а звернувшись 22.06.2017 р. з позовом до місцевого суду, як стверджує скаржник, останній не пропустив девятимісячного строку позовної давності на звернення до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів вважає доводи апелянта про застосування статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин через застосування до перевізника приписів статті 6 Господарського кодексу України - помилковими, а висновок скаржника про те, що «для позовів перевізника також встановлюється 9-ти місячний строк позовної давності» безпідставним з огляду на таке.

Як вбачається із наступних змін внесених до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, 06.06.2014 р. (дата набрання сили для України 01.07.2015 р.) та 16.10.2015 р. (дата набрання сили для України 01.07.2016 р.) викладено вказану Угоду в новій редакції. У редакції Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 16.10.2015 р., стаття 31 називається "Сплата провізних платежів і неустойки", натомість стаття 48 іменується "Строки давності". Із аналізу положень статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) вбачається, що зазначена стаття визначає строки давності за позовами предявленими до перевізника, тобто за позовами вантажовідправників, вантажоодержувачів до Перевізника /Залізниці/. Інших положень щодо строків давності Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин від 16.10.2015 р. - не містить. Правовідносини за вимогами перевізника до вантажовідправників, вантажоодержувачів щодо строків позовної давності є врегульовані чинним законодавством, про що зазначено вище у цій постанові.

Покликання апелянта на те, що «спірні правовідносини виникли не з договору перевезення, а з митного законодавства», на які поширюються строки позовної давності у три роки є надуманим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 218 Митного кодексу України операції, необхідні для здійснення митного контролю, проводяться за рахунок власників товарів або уповноважених осіб. Главою 32 Митного кодексу України, до якої включено ст. 218 Митного кодексу України, урегульовано митні формальності на залізничному транспорті. Митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи (п. 29 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України). Тому дії щодо здійснення Закарпатською митницею ДФС є митними формальностями, виходячи з чого, на них розповсюджується положення ст. 218 Митного кодексу України.

Не є предметом спору у даній справі правомірність чи неправомірність дій Закарпатської митниці ДФС. Слід зазначити, що останні були предметом дослідження у іншій справі № 813/3136/16, що підтверджується постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14.03.2017 р., яка набрала законної сили.

Приписами глави 32 Митного кодексу України не передбачено строків позовної давності за позовами перевізника до вантажоодержувачів, вантажовідправників.

З матеріалів справи вбачається, що митні органи не перешкоджали Залізниці у встановленому законом порядку та строки звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача відповідних нарахувань за затримку вагона № 96359385 в межах строків позовної давності визначеної чинним законодавством, таких доказів апелянт суду не представив, а тому пропуск перевізником строків позовної давності без поважних причин, не може відноситися на вину митних органів.

Як вбачається з матеріалів справи, Залізниця, як перевізник, виконала вказівки митного органу (заявок № 28/16 від 26.05.2016 р., № 41/16 від 09.06.16 р., № 07-70-61/60/067 від 17.06.2016 р., № 07/70-61/34/2813 від 20.10.2016 р.), однак це не спростовує факту наявності між перевізником та вантажовідправником договору на перевезення вантажу залізничним транспортом у міжнародному сполученні, оскільки останнє підтверджується накладною № 555524 та ВМД № 209040000/2016/003600, а накладна, як зазначено вище у цій постанові, згідно Конвенції та УМГС є договором (коносаментом) на перевезення вантажів, однак митниця не є стороною цього договору.

Слід також зазначити, що всі платежі, що повязані із затримкою вагона № 96359385 нараховувалися перевізником на відповідача відповідно до Статуту залізниць України, Правил користування вагонами та контейнерами, Правил зберігання вантажів, Правил розрахунків за перевезення вантажів, Правил складання актів та тарифів наведених у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у мажах України, затвердженим наказом Міністерства транспорту та звязку України від 26.03.2009 р. № 317 (Тарифне керівництво № 1), а не на підставі Митного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З урахуванням того, що позов подано позивачем із пропущенням строку позовної давності, на підставі положень частини четвертої статті 267 Цивільного кодексу України, місцевий суд прийшов до правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Інші твердження апелянта/позивача, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, належними та допустимими доказами (ст. 34 ГПК України). Підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що апелянтом/позивачем всупереч положенням ст. 33 ГПК України, не доведено належними та допустимими доказами наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, дослідивши всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/позивача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2017 р. у справі № 914/1263/17 - без змін.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2017 року у справі № 914/1263/17 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого суду в апеляційному порядку покласти на апелянта/позивача.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Л.С. Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

11.10.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 17.10.2017 р.