РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"06" жовтня 2017 р. Справа № 902/749/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Савченко Г.І. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1" на рішення господарського суду Вінницької області від 07.07.2017 року у справі № 902/749/16 (суддя Нешик О.С.)

за первісним позовом Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом Донецького Національного Університету, м. Вінниця

про примусове виконання обов'язку в натурі та стягнення неустойки

за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Вінниця

до Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1"

про зобов'язання прийняти частину будівлі

за участю представників:

позивача за первісним позовом - Оверчук С.В., за довіреністю, Жуков В.П., за довіреністю Сіроштан Р.В., за довіреністю,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1, ОСОБА_5, за договором,

від третьої особи - не з'явився;

В судовому засіданні від 06.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Вінницьке навчально-науково-виробниче об'єднання "Комплекс-1" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до ФОП ОСОБА_1 про зобов'язання здійснити поточний ремонт приміщень загальною площею 611 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2; про повернення приміщення по акту приймання-передачі та про стягнення неустойки в розмірі 12764,90 грн.

05.10.2016 року ФОП ОСОБА_1 до суду першої інстанції подано зустрічну позовну заяву до Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1" про зобов'язання прийняти частину будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 611,00 кв. м., шляхом підписання акта приймання - передачі приміщень до Договору про оренду нежитлових приміщень та надання послуг № 80 від 14.08.2013 року.

Під час здійснення провадження у справі судом першої інстанції позивачем за первісним позовом неодноразово змінювався предмет позову. Останньою заявою № 52 від 06.06.2017 року, яку уточнено заявою № 52 від 07.06.2017 року, позивач просив суд зобов'язати ФОП ОСОБА_1 повернути в належному технічному стані, шляхом проведення ремонтних робіт, приміщення, загальною площею 611 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та були орендовані у Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1" на підставі договору № 80 від 14.08.2013 року про оренду нежитлових приміщень та надання послуг і відповідних додатків до нього. Зобов'язати повернути приміщення по акту приймання-передачі Вінницькому навчально-науково-виробничому об'єднанню "Комплекс-1". Решта позовних вимог залишаються без змін. Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

06.07.2017 року представником позивача за первісним позовом уточнено немайнову позовну вимогу та викладено її в наступній редакції: "зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути в належному технічному стані, шляхом проведення ремонтних робіт, приміщення, загальною площею 611кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та були орендовані у Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1" на підставі договору № 80 від 14.08.2013 року про оренду нежитлових приміщень та надання послуг і відповідних додатків до нього". Вказана заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду. Щодо майнової вимоги, представник позивача за первісним позовом просив суд стягнути неустойку в розмірі 31838,82 грн. згідно заяви № 11 від 23.01.2017 року про збільшення позовних вимог. Вказану заяву було прийнято судом до розгляду.

За результатами розгляду справи, господарським судом Вінницької області рішенням від 07.07.2017 року в задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічну позовну заяву задоволено. Зобов'язано Вінницьке навчально-науково-виробниче об'єднання "Комплекс-1" прийняти у ФОП ОСОБА_1 частину будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 611,00 кв.м, шляхом підписання акта приймання-передачі приміщень до договору про оренду нежитлових приміщень та надання послуг №80 від 14.08.2013 року. Стягнуто з Вінницького навчально-науково-виробниче об'єднання "Комплекс-1" на користь ФОП ОСОБА_1 1378 грн. витрат зі сплати судового збору, 7500 грн. на відшкодування витрат за послуги адвоката. Відмовлено ФОП ОСОБА_1 у відшкодуванні 3000 грн. витрат на залучення спеціаліста. Видано накази.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач за первісним позовом звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, просили задоволити вимоги апеляційної скарги.

Відповідач за первісним позовом та його представник заперечили вимоги апеляційної скарги в повному обсязі та надали пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 14.08.2013 року між позивачем за первісним позовом (орендодавець) та відповідачем (орендар) укладено договір про оренду нежитлових приміщень та надання послуг № 80, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нежитлові приміщення загальною площею 760,7 кв.м на шостому поверсі (орендовані кімнати з площею визначені в п. 1.1 договору) та площі загального користування першого поверху та сходинкові марші між першим та шостим поверхами площею 268,0 м.кв. у приміщенні, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить орендодавцю на правах власності. Приміщення передаються орендарю для підготовки та організації в них спортивного залу, згідно нормативних документів України.

На виконання п. 2.1 договору сторони уклали акт приймання-передачі майна від 14.08.2013 року, згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у користування зазначені у договорі приміщення загальною площею 760,7 кв.м.

Згідно акту погодження технологічного призначення приміщень до договору про оренду нежитлових приміщень та надання послуг від 14.08.2013 року сторони погодили, що орендоване приміщення передається орендареві для підготовки та організації в ньому занять різними видами спорту, продажу безалкогольних напоїв, спортивного харчування та спортивного інвентарю у відповідності з вимогами нормативних документів.

Згідно домовленості сторін, яка викладена в додатках: № 4 від 26.03.2015 року та № 5 від 30.06.2015 року, орендар повернув частину приміщень, з огляду на що загальна площа приміщень, які перебували у користуванні орендаря станом на час закінчення оренди, складала 611,00 кв.м.

В силу п. 7.1 договору останній діє з 01.09.2013 року 31.07.2016 року, а якщо жодна зі сторін не попередила іншу сторону про розірвання договору за тридцять календарних днів, договір вважається пролонгованим на той самий строк.

Судами встановлено, що листом № 40 від 20.05.2016 року позивач за первісним позовом повідомив відповідача про відсутність намірів продовжувати термін дії договору та звернувся з вимогою до 31.07.2016 року здати приміщення по акту прийому-передачі, згідно умов договору. Окрім того, звернув увагу на наявність суттєвих недоліків, які з'явилися під час експлуатації приміщення та мають бути усунені згідно акту від 19.05.2016 року.

28.07.2016 року відповідач звернувся до позивача з листом, в якому просив продовжити договір оренди № 80 від 14.08.2013 року до 15.08.2016 року. В свою чергу у відповідь на вказаний лист, позивач листом № 53 від 28.07.2016 повідомив про можливість продовження терміну дії договору на час проведення ремонтних робіт та здачі орендованих приміщень по акту прийому-передачі згідно умов договору, але не пізніше, ніж до 25.08.2016 року.

Листом від 05.08.2016 року відповідач відізвав свого листа для виключення різного його трактування, адже термін дії договору не був продовжений, а прохання продовжити його дію було пов'язано з метою використання майна за цільовим призначенням, а не для проведення ремонтних робіт.

Зважаючи на волевиявлення сторін, відображене у вищевикладених листах, а також враховуючи викладені норми законодавства та п. 7.1 договору, строк використання ФОП ОСОБА_1 приміщень згідно договору № 80 від 14.08.2013 року закінчився 31.07.2016 року. Претензії в частині оплати орендних платежів відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 15.08.2016 року відповідач звернувся до позивача та просив надати представника орендодавця для опису майна, яке належить відповідачу та знаходиться в орендованих приміщеннях. Цього ж дня, позивач отримав підписаний зі сторони відповідача проект акту прийому-передачі майна від 15.08.2016 року, щодо якого останнім було оформлено зауваження.

Разом з тим, в матеріалах справи наявний проект акту прийому-передачі майна від 16.08.2016 року, підписаний зі сторони відповідача, у відповідь на який позивач листом № 59 від 17.08.2016 року повідомив про неможливість його підписання, у зв'язку із наявною в тексті помилки щодо площі кімнат інв. №№ 21, 22, а також необхідністю присутності представників двох сторін.

Згодом, відповідач надсилав позивачу проекти акта прийому-передачі від 18.08.2016 року, підписані орендарем.

Однак, не погоджуючись із змістом запропонованих відповідачем актів, позивач у зауваженні від 18.08.2016 року виклав свої заперечення щодо них.

16.08.2016 року відповідач звернувся з листом до позивача, в якому просив дозволити забрати тренажери, спортивний інвентар та інші свої речі з раніше орендованого приміщення.

Листом № 60 від 17.08.2016 року позивач повідомив, що "як виняток, за домовленістю сторін, оформленою належним чином, можемо розглянути можливість часткового вивозу Вашого майна, а частину залишити до повного виконання Вами умов Договору, а саме п. 4.2.9 Договору".

З наявної в матеріалах справи переписки, вбачається, що в орендованих позивачем приміщеннях залишився спортивний інвентар, який належить ФОП ОСОБА_1

Як вбачається з поданої позовної заяви, вимога щодо зобов'язання відповідача повернути в належному технічному стані, шляхом проведення ремонтних робіт, приміщення загальною площею 611 кв.м, яке було об'єктом оренди, ґрунтується на твердженні останнього про "незадовільний" стан частини орендованих приміщень після їх експлуатації орендарем, а також демонтажу спортивного інвентарю.

В силу ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму, наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі (ч. 1 ст. 1192 ЦК України).

Власник майна вправі повернути надане в оренду приміщення у стані в якому воно було передане, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов'язок доведення факту погіршення орендованого приміщення з вини відповідача, як і наявність самого факту такого погіршення, порівняно з первинним станом майна та з врахуванням його нормального зносу, лежить на орендодавцеві. Однак, з матеріалів справи вбачається, що вказане останнім не здійснено, а з наданих суду позивачем доказів достеменно не вбачається, чи мало місце погіршення стану орендованого приміщення за час його експлуатації орендарем, ступінь і зміст погіршень.

Зокрема, в наявному в матеріалах справи акті прийому передачі від 14.08.2013 року технічний санітарний стан та проведений ремонт переданого в оренду приміщення визначено як "добрий".

Разом з тим, враховуючи відсутність окремого законодавчо врегульовано положення щодо шкали оцінки зносу елементів нежитлових будівель, застосовуються правила визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11 - 35077234. 0015 :2009.

В силу п.5.4 вказаного Положення технічний стан, як "добрий" оцінюється у випадку відсутності пошкоджень і деформацій. Є окремі несправності, що не впливають на експлуатацію елемента і усуваються під час ремонту. "Незадовільним" оцінюється такий технічний стан, коли експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту.

При складання акту прийому-передачі предмету оренди 14.08.2013 року сторони визначили технічний стан майна як "добрий", а 19.05.2016 року позивач за первісним позовом звернувся до відповідача з вимогою усунути ряд недоліків, які з'явились під час експлуатації останнім.

Разом з тим, судами встановлено, що 01.04.2016 року між Вінницьким навчально-науково-виробничим об'єднанням "Комплекс-1" та Донецьким національним університетом імені Василя Стуса укладено договір № 30 оренди нежитлових приміщень та надання послуг, предметом якого стали нежитлові приміщення, що розміщувалися з першого по шостий поверх будівлі. Згідно вказаного договору 01.04.2016 року між сторонами підписано акт приймання-передачі майна, визначеного у договорі, з якого вбачається, що орендодавець - позивач за первісним позовом передає, а орендар - третя особа у справі, приймає в оренду нерухоме майно, яке розташоване в АДРЕСА_2. Технічний, санітарний стан та проведений ремонт переданого в оренду приміщення визначено як "добрий".

Крім того, представником третьої особи в суді першої інстанції було зазначено про передачу позивачем документів про підтвердження факту придатності орендованих приміщень для здійснення у них освітньої діяльності. При цьому, позивачем (ВННВО "Комплекс-1") та третьою особою ремонтні роботи в приміщеннях, які, на думку останніх, потребують такого ремонту, не проводилися.

Крім того, згідно додаткової угоди № 1 від 18.05.2016 року, укладеної між позивачем та третьою особою, з 01.09.2016 року третій особі було передано в оренду нежитлові приміщення загальною площею 640,6 кв.м, в тому числі і ті, що раніше орендувалися відповідачем. Вказаний факт підтверджується в актах приймання-передачі майна від 01.09.2016 року та від 05.09.2016 року. Технічний, санітарний стан та проведений ремонт переданого в оренду приміщення оцінений як "незадовільний".

Із вказаного акту від 01.04.2016 вбачається, що третьою особою прийнято в оренду приміщення, частина яких відповідно до договору № 80 від 14.08.2013 року перебувала в оренді відповідача. Щодо зазначених площ позивачем пред'являється вимога про їх повернення в належному технічному стані, шляхом проведення ремонтних робіт, у зв'язку із їх незадовільним технічним станом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність можливості встановити, як саме погіршився стан приміщень станом на 31.07.2017 року та чиї дії призвели до погіршення майна, зважаючи на спільне часткове використання приміщень, а також неможливість розмежування площі приміщень, які спільно орендувалася в один і той же проміжок часу відповідачем та третьою особою, а надані позивачем копії документів, а саме: договору підряду № 27/04 від 27.04.2016 року, договірної ціни, локального кошторису на будівельні роботи № 2-1-1, підсумкової відомості ресурсів до локального кошторису № 2-1-1 та дефектного акту не підтверджують погіршення технічного стану приміщень, які використовувалися відповідачем, адже у зазначених копіях документів відсутні індивідуалізуючи ознаки приміщень.

Що стосується немайнової вимоги Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1", суд першої інстанції вірно послався на ч. 2 п. 7 листа Вищого арбітражного суду "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом" № 01-8/98 від 31.01.2001 року, відповідно до якої слідує необхідність зазначення у резолютивній частині рішення чітко визначених дій, які повинен вчинити відповідач щодо усунення порушень права власника, і строк виконання цих дій. У разі невиконання такого рішення арбітражний суд видає наказ на примусове виконання рішення. Однак, викладена позовна вимога виключає можливість дотримання вищезазначеної рекомендації.

Позивач за первісним позовом, звертаючись до суду першої інстанції не зазначив, які конкретно дії (ремонтні роботи) повинен зробити орендар для приведення речі у стан, в якому вона була одержана, позивачем не надано доказів того на усунення яких саме погіршень речі орендар має провести ремонтні роботи.

Враховуючи вищезазначене, суду першої інстанції на думку колегії суддів дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача в частині зобов'язання відповідача повернути в належному технічному стані, шляхом проведення ремонтних робіт, - приміщення, загальною площею 611 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та були орендовані у Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1" на підставі договору № 80 від 14.08.2013 року про оренду нежитлових приміщень та надання послуг і відповідних додатків до нього є не обґрунтованою та не доведеною відповідними доказами.

Як зазначено вище, позивачем також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 31838,82 грн. неустойки. Вказана неустойка позивачем нарахована за використання 74,6 кв.м за зберігання спортивного інвентарю ФОП ОСОБА_1

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки

В силу ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.5 договору № 80 від 14.08.2013 року сторони встановили, що якщо орендар не звільняє орендовані приміщення в строки, оговорені в листі на замовлення, то він сплачує неустойку в розмірі подвійної плати за оренду приміщення за час прострочення.

В силу ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п. 5.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" господарським судам слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в ч. 2 ст. 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Обов'язковою умовою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, відповідно до вимог ст.614 ЦК України, є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов'язання. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акта від 13.01.2017 року позивачем не приймався на відповідальне зберігання спортивний інвентар, який належать відповідачу.

Згідно п.п. 2.1., 4.2.9 договору вивіз майна орендаря можливий після підписання акту прийому-передачі. При цьому сторонами не обумовлено обов'язку його зберігання саме в приміщенні за адресую: АДРЕСА_2. Разом з тим, судами встановлено, що зазначений спортивний інвентар зберігається позивачем поза волевиявленням його власника відповідача.

Як зазначено вище, 16.08.2016 року відповідач звернувся з листом до позивача, в якому просив дозволити забрати тренажери, спортивний інвентар та інше майно з раніше орендованого приміщення, що свідчить про намір останнього вивільнити повністю орендоване майно. У свою чергу, листом № 60 від 17.08.2016 року позивач повідомив відповідача про те, що як виняток, за домовленістю сторін, оформленою належним чином, можливо розглянути можливість часткового вивозу майна відповідача, а частину залишити до повного виконання останнім умов п. 4.2.9 договору. Разом з тим, в матеріалах справи наявні акти про недопуск відповідача до вивезення майна.

Враховуючи все вищевикладене, суд першої інстанції, з яким повністю погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки.

Як зазначено вище, ФОП ОСОБА_1 до суду першої інстанції було подано зустрічну позовну заяву до Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1" про зобов'язання прийняти частину будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 611,00 кв. м., шляхом підписання акта приймання - передачі приміщень до Договору про оренду нежитлових приміщень та надання послуг № 80 від 14.08.2013 року.

Як зазначено вище, згідно п. 7.1 договору строк оренди приміщень закінчився 31.07.2016 року.

В силу ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Обов'язок відповідача як орендодавця прийняти від орендаря об'єкт оренди за відповідним актом приймання-передачі було передбачено сторонами у п. 2.1 договору оренди, відповідно до якого передача в оренду чи повернення з оренди нежитлового приміщення здійснюється сторонами згідно з актом прийому-передачі приміщень і мереж, де вказуються інвентарні номери та загальна площа, місце розташування, технічний стан приміщення і обладнання, якість проведеного ремонту, визначаються межі експлуатаційної відповідальності приміщень, мереж та систем. Відтак, обов'язку орендаря повернути орендоване приміщення після закінчення строку договору кореспондує зустрічний обов'язок орендодавця прийняти це приміщення за актом приймання-передачі.

На виконання зобов'язання за договором оренди особа вправі в судовому порядку вимагати прийняття від неї майна, яке було предметом договору та отримання документа (акта) про таке прийняття, як підтвердження виконання нею зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, ФОП ОСОБА_1 обрано саме такий спосіб захисту, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України, як примусове виконання обов'язку в натурі шляхом зобов'язання відповідача прийняти майно з оренди.

Зважаючи на той факт, що Вінницьким навчально-науково-виробничим об'єднанням "Комплекс-1" не було доведено факту погіршення стану орендованого майна по вині ФОП ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зобов'язання останнього здійснити ремонт. Відтак, у позивача за первісним позовом відсутні причини для непідписання акту прийому-передач з ФОП ОСОБА_1, а тому, суд першої інстанції законно та обґрунтовано задовольнив зустрічну позовну заяву.

Разом з тим, ФОП ОСОБА_1 було заявлено вимогу про включення до складу судових витрат 118787 грн., з яких 1378 грн. судового збору, 7500 грн. витрат за послуги адвоката, 3000 грн. - витрат за залучення спеціаліста.

В силу ст. 44 ГПК України, до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участю адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

В силу ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Судами встановлено, що 05.09.2016 року між адвокатським бюро "Говор" та ФОП ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги. Згідно додаткової угоди №1 від 05.09.2016 року адвокатське бюро бере на себе зобов'язання із представництва, захисту прав та інтересів клієнта у справі № 902/749/16, а клієнт в свою чергу зобов'язується оплатити вказані юридичні послуги згідно визначених у договорі тарифів.

18.04.2017 року сторонами укладено додаткову угоду №3, в якій погоджено надання правової допомоги в складанні і поданні процесуальних документів в розмірі 500 грн.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок з банку від 09.09.2016 року, від 09.12.2016 року та платіжного доручення № 80 від 10.05.2017 року позивачем за первісним позовом оплачено згідно зазначеного договору та додатків до нього 7500 грн.

Разом з тим, факт надання адвокатським бюро "Говор" юридичних послуг на суму 7500 грн. підтверджується обопільно підписаними актами приймання-передачі: від 04.10.2016 року, від 16.12.2016 року, від 04.05.2017 року.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимоги про відшкодування витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 7500 грн.

Судом першої інстанції відмовлено ФОП ОСОБА_1 в задоволенні вимоги про відшкодування 3000,00 грн. витрат, пов'язаних із залученням спеціаліста.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що витрати на за залучення спеціаліста в розмірі 3000 грн. були понесені позивачем за зустрічним позовом внаслідок власної ініціативи щодо залучення ФОП ОСОБА_7 відповідно до договору №14/2014 від 21.04.2017 року на виконання аудиторських послуг.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Вінницького навчально-науково-виробничого об'єднання "Комплекс-1" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 07.07.2017 року у справі № 902/749/16 - без змін.

2. Стягнути з Вінницького навчально-науково-виробниче об'єднання "Комплекс-1" (20007, м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля, 4, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (21032, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 500 грн. на відшкодування витрат за послуги адвоката.

3. Доручити видачу відповідного наказу господарському суду Вінницької області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.