ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017

року Справа № 904/6152/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Антонік С.Г. (доповідача),

суддів: Чимбар Л.О., Вечірко І.О.

секретар судового засідання : Логвиненко І.Г.

За участю прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області Барчук А.Б., посвідчення № 000865 від 17.08.2012 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2017 року у справіс № 904/6152/17

за позовом Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, м.Нікопольдо

до відповідача - 1: Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, м.Зеленодольськ

до відповідача - 2: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Зеленодольськ

про визнання недійсним рішення, договору та повернення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.17р. (суддя Ніколенко М.О.) в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що рішення Зеленодольської міської ради №1007 від 22.05.2015 року та договір особистого строкового сервітуту №4-2015-ОСС від 25.05.2015 року не суперечать вимогам чинного законодавства та не порушують прав та охоронюваних законом інтересів держави, оскільки законодавець прямо визначив можливість встановлення земельного сервітуту саме для розміщення тимчасових споруд ( малих архітектурних форм).

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області, не погодившись з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким позов Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги її заявник посилається на те, що рішення Зеленодольської міської ради за № 1007 від 22.05.2015р., на підставі якого укладено договір особистого строкового сервітуту № 4-2015-ОСС від 25.05.2015р., не відповідає вимогам земельного законодавства України. Зеленодольська міська рада не мала передавати спірну земельну в сервітутне користування ФОП ОСОБА_2, договір особистого строкового сервітуту № 4-2015-ОСС від 25.05.2015р. за своєю природою є договором оренди земельної ділянки, який укладено без проведення земельних торгів.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу Зеленодольська міська рада вказала, що договір укладений з ФОП ОСОБА_2, закріплює правовідносини не оренди землі, а встановлення земельного сервітуту, який є окремим способом користування земельною ділянкою. За договором особистого строкового сервітуту міська рада надала ФОП ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0031 га для встановлення і експлуатації малої архітектурної форми (тимчасової споруди) строком на 5 років. На сьогоднішній час нормативна грошова оцінка землі на території ради не проведена тому діє рішення ради від 22.03.2013р. «Про розмір орендної плати». Договором особистого сервітуту передбачено, що розмір плати за землю нараховується так же як і за оренду землі. Такі договори укладаються міською радою з метою отримання надходжень в бюджет від використання земельних ділянок під тимчасовими спорудами для зайняття підприємницькою діяльністю, оскільки у зв?язку з відсутністю з поважних причин нормативної грошової оцінки землі не може сформувати лоти для продажу права оренди на аукціоні. Просить рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

22.05.2015р. Зеленодольською міською радою прийнято рішення № 1007 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зони дії особистого строкового сервітуту на земельну ділянку під тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності, реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку та укладення договору особового строкового сервітуту», яким ФОП ОСОБА_2 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж зони дії особистого строкового сервітуту (п.1), зареєстровано за територіальною громадою м.Зеленодольська в особі міської ради право комунальної власності на земельну ділянку площею 0,0031 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (п.2), надано ФОП ОСОБА_2 із земель комунальної власності в сервітутне користування земельну ділянку площею 0,0031 га (кадастровий номер НОМЕР_1), за адресою: АДРЕСА_1 та зобов?язано укласти договір особистого строкового сервітуту на 5 років (п.3).

На підставі вказаного рішення, між Зеленодольською міською радою та ФОП ОСОБА_2 25.05.2015р. укладено договір особистого строкового сервітуту № 4-2015-ОСС (далі - договір), який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 27.07.2015 (а.с. 14-15).

Відповідно до п. 1 договору, власник земельної ділянки надає, а сервітуарій приймає в строкове платне користування реальну частку території Зеленодольської міської ради, для встановлення і експлуатації малої архітектурної форми (тимчасової споруди), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2 договору, в строкове платне сервітутне користування передається земельна ділянка несільськогосподарського призначення загальною площею 0,0031 га, з яких 0,0013 га - під тимчасовою спорудою, 0,0018 га - під ділянкою для обслуговування тимчасової споруди.

Кадастровий номер - НОМЕР_1. На земельній ділянці знаходиться: мала архітектурна форма (тимчасова споруда) (п. 2.1-2.2 договору).

Категорія земель: землі житлової та громадської забудови (п. 2.5 договору)

Договір укладено терміном на 5 років, який обліковується з моменту державної реєстрації договору (п. 3 договору).

Частка території передається в користування для: комерційного використання (п. 8 договору).

За актом приймання-передачі об'єкта користування від 25.05.2015р. Зеленодоська міська рада передала, а ФОП ОСОБА_2 прийняв в користування частку земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0031 га (а.с. 16).

Прокурор звернувся до суду з позовом про визнання недійсним рішення Зеленодольської міської ради за № 1007 від 22.05.2015р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж зони дії особистого строкового сервітуту на земельну ділянку під тимчасовою спорудою для здійснення підприємницької діяльності, реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку та укладення договору особового строкового сервітуту». Просив також визнати недійсним договір особистого строкового сервітуту від 25.05.2015р. та зобов?язати ФОП ОСОБА_2 повернути земельну ділянку територіальній громаді в особі Зеленодольської міської ради.

Що стосується визнання недійсним рішення Зеленодольської міської ради № 1007 від 22.05.2015р. то колегія суддів зазначає наступне.

Дане рішення є ненормативним правовим актом, так як передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб?єкта.

Відповідно до абз.6 п.5 рішення Конституційного суду України від 16.04.2009р. у справі № 1-9/2009, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані або змінені після їх виконання.

Так як рішення Зеленодольської міської ради № 1007 від 22.05.2015р. виконане, наслідком чого є укладання договору з ФОП ОСОБА_2, то воно вичерпало свою дію, отже скасоване бути не може.

З цих підстав колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним рішення Зеленодольської міської ради № 1007 від 22.05.2015р.

Що стосується договору.

Відповідно до ч.1. ст..215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно частини 1 - 3, 5 ст..203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно абз.2, 4 п.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно ст..116, ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо регулювання відповідно до закону земельних відносин.

Для укладання договору міською радою було прийняте відповідне рішення.

Отже, Зеленодольська міська рада при укладанні договору діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений законом.

Відповідно до ст.. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі.

Згідно ч.1 ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Відповідно до ч.1, 2 ст.404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

В статті 100 Земельного кодексу України зазначено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Аналогічні положення зазначені і ст..402 ЦК України.

Згідно п.в) ч.1 ст.99 Земельного кодексу України, одним із видів земельного сервітуту є право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).

Даним пунктом стаття 99 була доповнена Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція) від 12.02.2015р. №191 -VIII.

Тобто розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм) на підставі земельного сервітуту направлене саме на спрощення ведення підприємницької діяльності.

Зіставивши оспорюваний договір з вищезазначеними нормами права. Колегія суддів зазначає, що він укладений повноважними особами, у вільний спосіб, який відповідає внутрішній волі сторін, у формі встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків і не є удаваним правочином, оскільки право на розміщення тимчасових споруд на підставі земельного сервітуту передбачене законом.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись статями 101-103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.07.2017 року у справі № 904/6152/17 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 12.10.2017р.

Головуючий С.Г.Антонік

Судді Л.О.Чимбар

І.О. Вечірко

.