РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017Справа №910/13721/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі

регіональної філії «Південно-Західна залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Івіса Груп»

про стягнення 753.429,60 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Язвінська Л.М., довіреність № 825 від 23.03.3027

від відповідача Даниленко Є.М., довіреність № б/н від 01.08.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Івіса Груп» 753.429,60 грн., з яких 544.143,60 грн. пені та 209.286,00 грн. штрафу внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору підряду № ПЗ/Е-161323/НЮ від 02.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13721/17 та призначено справу до розгляду на 12.09.2017.

Відповідачем 11.09.2017 до відділу діловодства суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що прострочення строків виконання договору було зумовлено діями позивача, який затримав перевірку кошторисних розрахунків, наданих відповідачем. Додатковими угодами № 1 від 28.02.2017 та № 2 від 28.02.2017 було продовжено строк дії договору до 30.06.2017. Відповідач вважав, що продовживши строк дії договору тим самим продовжено строки виконання робіт по ньому. Відповідач зазначає, що не ухиляється від виконання договору і незважаючи на перепони з боку позивача, намагається виконати взяті на себе зобов'язання. Стягнення пені у заявленому розмірі може призвести до банкрутства відповідача. Також відповідач вказує, що якщо за прострочення строку виконання робіт на 182 дні останній має платити пеню та штраф у розмірі 753.429,60 грн. то за прострочення замовником оплати на той же період, позивач повинен буде сплатити лише пеню в розмірі 391.695,39 грн. Враховуючи викладене відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій до 391.695,39 грн.

Відповідачем 11.09.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості подання необхідних доказів, що підтверджують обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Позивачем 12.09.2017 до відділу діловодства суду подано витребувані судом документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/13721/17 від 12.09.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника позивача та невиконанням відповідачем вимог ухвали про порушення провадження у справі від 17.08.2017, розгляд справи відкладено на 05.10.2017.

Відповідачем 03.10.2017 до відділу діловодства суду подано документи по справі.

Позивач в судовому засіданні 05.10.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 05.10.2017 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив зменшити розмір штрафних санкцій.

В судовому засіданні 05.10.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.12.2016 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Київська дистанція електропостачання регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (далі - замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Івіса Груп» (далі - підрядник, відповідач) було укладено договір підряду № ПЗ/Е-161323/НЮ (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1., 1.2 договору підрядник зобов'язується за завданням замовника виконати роботи з реконструкції ЗРП-10 кВ ТП-509 Південно-Західної залізниці відповідно до договірної ціни (додаток № 1); замовник зобов'язаний прийняти та оплатити роботи, виконані підрядником відповідно до умов цього договору та договірної ціни (додаток № 1).

Спір виник внаслідок того, що відповідач у встановлений строк роботи не виконав, а тому має сплатити штрафні санкції нараховані у період з 31.12.2016 по 30.06.2017.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна або способи її визначення.

Загальна сума договору відповідно до п. 3.1 договору становить 2.989.800,00 грн.

Згідно з п. 10.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2016.

Додатковими угодами № 1 від 28.02.2017 та № 2 від 28.02.2017 внесено зміни до п. 10.1 договору та встановлено строк його дії до 30.06.2017. При цьому зазначено, що інші умови договору залишаються незмінними.

Відповідно до п. 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з п. 5.2 договору завершення робіт та здача їх замовнику встановлена до 30.12.2016.

Пунктом 5.5 договору визначено, що робота вважається виконаною після підписання акту приймання виконаних робіт замовником або уповноваженою ним особою.

Згідно з п. 6.3.1 договору підрядник зобов'язався забезпечити своїми силами та засобами виконання робіт в обсязі і в строки, передбачені даним договором.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором роботи досі не виконав, оскільки відсутні підписані обома сторонами відповідні акти приймання виконаних робіт.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначений строк роботи не виконав, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.3. договору за порушення з вини підрядника строків виконання робіт, передбачених цим договором, останній сплачує замовнику 0,1% від вартості несвоєчасно виконаних робіт за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Умови п. 7.3. договору щодо стягнення пені та штрафу за порушення строків поставки товару, відповідає вищевказаним нормам Господарського кодексу України.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Оскільки, матеріали справи свідчать, що має місце прострочення виконання робіт понад 30 днів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 209.286,00 грн.

Водночас, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені, зважаючи на наступне.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, закріплено в п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем належними засобами доказування не доведено понесення ним збитків у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем робіт.

Відповідачем не наведено підстави та не надано докази винятковості обставин, які призвели до порушення строків виконання робіт.

З огляду на викладене суд вважає за можливе зменшити пеню до суми 391.695,39 грн.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення пені підлягають задоволенню в розмірі 391.695,39 грн. та в іншій частині стягнення суми пені в позові слід відмовити.

Відповідач належних доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Івіса Груп» (03115, м. Київ, вул. Святошинська, 6, кв. 234, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ) 391.695 (триста дев'яносто одна тисяча шістсот дев'яносто п'ять) грн. 39 коп. пені, 209.286 (двісті дев'ять тисяч двісті вісімдесят шість) грн. 00 коп. штрафу, 11.301 (одинадцять тисяч триста одна) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частини в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 11.10.2017.

Суддя В.В.Сівакова