РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа № 918/502/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Гудак А.В. ,

судді Петухов М.Г.

при секретарі Гладкій Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Клекотка Ю.О.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.17 р. у справі № 918/502/17

за позовом Приватне підприємство, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" до відповідача Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго"

про стягнення заборгованості в сумі 57 200,55 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15.08.17 р. у справі №918/502/17 (суддя Марач В.В.) відмовлено Приватному підприємству, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" в задоволенні позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" Гоща (РЕМ) 57 200, 55 грн. Стягнуто з Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" (35431, Рівненська область, Гощанський район, с. Бабин, вул. Заводська, будинок 1, ) в дохід Державного бюджету України 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням місцевого господарського суду, Приватне підприємство, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС", звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить відстрочити Приватному підприємству, що повністю належить іноземному інвестор "ОВАС" сплату судового збору в розмірі 1 760,00 грн. за подання апеляційної скарги і рішення Господарського суду Рівненської області до ухвалення рішення судом апеляційні інстанції по справі №918/502/17. Поновити строк на подання апеляційної скарги. Рішення Господарського суду Рівненської області від 15.08.2017 року по справі №918/502/17 скасувати. Прийняти нове рішення яким позовні вимоги Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" до Приватного акціонерного товариства «Рівнеобленерго» (Гоща РЕМ) про стягнення заборгованості у розмірі 57 200,55 грн. задоволити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення підлягає скасуванню з огляду на те, що при вирішенні даної справи судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судом порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилається на ту обставину, що жодних документів бувшим директором Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС» ліквідатору Ващишиній О.В. не передано. Відтак, ліквідатор Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору ''ОВАС" Ващишина О. В. як позивач позбавлена самостійно подати до суду документи, що підтверджують вказану вище заборгованість, а саме договори, акти прийому-передачі, накладні, акти звірки заборгованості, банківські виписки на підтвердження оплати за доставку товарів і послуг.

Скаржник зазначає, що відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження відсутності договірних відносин між сторонами. Господарським судом Рівненської області не було надано належну оцінку доказу поданими позивачем, чим безпідставно позбавлено підприємства-банкрута Приватне підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" як позивач можливості стягнення вказаної дебіторської заборгованості та задоволення ним кредиторів, тим самим порушивши право позивача справедливий та неупереджений розгляд справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від "12" вересня 2017 р. відновлено Приватному підприємству, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" строк на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.17р. у справі №918/502/17. Прийнято апеляційну скаргу до провадження, справу призначено до слухання. Відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.17 р. у справі №918/502/17 в межах строків апеляційного провадження.

19.09.2017р. від ліквідатора Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" Ващишиної О.В. надійшло клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника, зазначає що повністю підтримує подану апеляційну скаргу.

Відповідач не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

03.10.2017р. в судовому засіданні представник Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" - Клекотка Ю.О. заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.17 р. у справі №918/502/17 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду Рівненської області від 17.05.2017 року у справі №918/169/16 Підприємство "ОВАС" (вул. Заводська 1, село Бабин, Гощанський район, Рівненська область, 35431, ІК 32748177) визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Ващишину Оксану Вікторівну.

Відповідно до ч.2 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: зокрема, пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості.

Ліквідатором Підприємства "ОВАС" Ващишиною О.В. проведено інвентаризацію розрахунків з покупцями та іншими дебіторами та встановлено, що ПАТ "Рівнеобленерго" Гоща (РЕМ) має заборгованість перед Підприємством "ОВАС" в сумі 57 200, 55 грн.

Позивач звернувся до суду, з позовом про стягнення заборгованості в сумі 57 200, 55 грн. зазначає, що вказана заборгованість виникла на підставі договору №0411 від 05.01.2011 року.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не знайшов підстав для задоволення поданої скарги.

Статтею 1 Господарського кодексу України (надалі ГК України, ГКУ) встановлено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до статті 2 цього ж Кодексу учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Статтею 3 ГК України надано визначення господарській діяльності та господарським відносинам. Зокрема вказаною статтею встановлено, що:

1. Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

2. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

3. Діяльність негосподарюючих суб'єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб'єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб'єктів.

4. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

5. Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

6. Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

7. Внутрішньогосподарськими є відносини, що складаються між структурними підрозділами суб'єкта господарювання, та відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Відповідно до статті 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання. Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше.

Статтею 174 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України, ЦКУ) передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Вищенаведеними нормативними актами встановлено вичерпний перелік підстав за наявності яких між учасниками відносин у сфері господарювання виникають цивільні права та обов'язки.

Позивач в обґрунтування своїх вимог та виникнення прав та обов'язків між ним та Відповідачем посилається на договір № 0411 від 05.01.2011 року, який був укладений між сторонами.

Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять даного договору, одночасно вбачається, що договори на підтвердження суми заборгованості у ліквідатора відсутні, лист з вимогою надати відомості про наявну кредиторську та дебіторську заборгованість, що був направлений до бувшого директора Підприємства "ОВАС" залишився без відповіді.

З огляду на вищезазначені норми, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що лише припущення щодо існування заборгованості не є доказами в розумінні чинного законодавства.

Скаржником ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції не надано жодних документів, які містили б відомості про господарську операцію, зокрема про її предмет (поставка, купівля-продаж, тощо) його вартісні та кількісні показники, про сторони операції, представників сторін, які вчиняли дану операцію, тощо.

Таким чином, доводи викладені в позовній заяві та апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, оскільки є необґрунтованими та такими, що не доведені належними та допустимим доказами того, що у Відповідача виникли зобов'язання перед Підприємством "ОВАС" по сплаті останньому 57 200, 55 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що позов безпідставний та необґрунтований, тому в його задоволенні правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів також зазначає, що наявність права на звернення до суду, шляхом подання позову не є безумовною підставою для його задоволення, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, тобто тягар доказування лежить на позивачеві, в даному випадку апелянт не довів належними та допустимими доказами обставини на які посилається.

Колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Як роз'яснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" на рішення господарського суду Рівненської області від 15.08.17 р. у справі №918/502/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області - без змін.

Стягнути з Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС" (35431, Рівненська область, Гощанський район, с. Бабин, вул. Заводська, будинок 1, ) в дохід Державного бюджету України 1 760 (одну тисячу сімсот шістдесят ) грн. 00 коп. судового збору.

Справу №918/502/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Петухов М.Г.