УХВАЛА

03.10.2017Справа № 910/22776/13

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Ковалівської О.М., розглядаючи у відкритому судовому засіданні

скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, м. Київ,

з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.05.2014

у справі № 910/22776/13

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», м. Маріуполь,

до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

про визнання договору укладеним,

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

скаржника (боржника) - Прокоф'єва Л.В. (довіреність від 14.04.2017 №14-80);

відділу - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/22776/13 за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі - Товариство) до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія) про визнання договору укладеним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2014 (суддя Літвінова М.Є.) позов задоволено повністю; стягнуто з Компанії на користь Товариства 1 147 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.04.2014 зі справи № 910/22776/13 рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2014 залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

14.05.2014 Господарським судом міста Києва на виконання рішення суду видано наказ № 910/22776/13.

01.09.2017 від Компанії надійшла скарга на дії Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Відділ) з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 (далі - Скарга), в якій скаржник просить визнати незаконними дії Відділу та визнати недійсними такі постанови: від 08.08.2017 ВП № 43976024 про стягнення з Компанії виконавчого збору у сумі 114,70 грн.; від 08.08.2017 ВП № 43976024 про стягнення з Компанії витрат виконавчого провадження у сумі 351 грн.

Скарга на дії Відділу, мотивована тим, що:

- на виконанні Відділу з 11.07.2014 знаходиться виконавче провадження ВП № 43976024 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.05.14 № 910/22776/13 про стягнення з Компанії на користь Товариства 1 147 грн. судового збору;

- вказане рішення суду виконано шляхом перерахування заборгованості у повному обсязі на рахунок Товариства, що підтверджується платіжним дорученням від 06.04.2017 № 5002550 у зв'язку з чим скаржником до канцелярії Відділу подано заяву від 18.04.2017 № 14/5-420В (вх. № 6949) про закінчення виконавчого провадження ВП № 43976024, оскільки, рішення суду згідно з виконавчим документом фактично виконано в повному обсязі;

- проте, на момент звернення до суду із вказаною скаргою державним виконавцем Відділу постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження не винесено;

- 08.08.2017 державним виконавцем Відділу в межах виконавчого провадження ВП № 43976024 винесені постанови про стягнення з відповідача виконавчого збору у сумі 114,70 грн. та витрат виконавчого провадження у сумі 351 грн.;

- станом на 28.08.2017 вказані постанови від 08.08.2017 про стягнення з відповідача виконавчого збору та витрат виконавчого провадження на адресу скаржника не надходили;

- про їх винесення відповідачу стало відомо з моменту надходження 15.08.2017 на його адресу постанови від 09.08.2017 про арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 38095514 в межах суми стягнення 7 017 828,98 грн., до складу якого згідно вказаної постанови входить виконавче провадження ВП № 43976024 на загальну суму стягнення 1 612,70 грн. (1 147 грн. боргу за рішенням суду + 114,70 грн. виконавчого збору + 351 грн. витрат виконавчого провадження);

- на думку скаржника дії Відділу щодо винесення 08.08.2017 в межах виконавчого провадження ВП № 43976024 постанов про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є незаконними, вчиненими з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), а отже мають бути визнані недійними.

Розпорядженням Керівника апарату Господарського суду міста Києва Кривенко О.М. від 01.09.2017 № 05-23/2605 було призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи у зв'язку з відпусткою судді Літвінової М.Є.

У результаті повторного автоматизованого розподілу скаргу було передано на розгляд судді Курдельчуку І.Д.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2017 призначено розгляд скарги на 03.10.2017.

03.10.2017 скаржник подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Скаржник 03.10.2017 подав суду клопотання про збільшення вимог Скарги на дії Відділу, в якій просив суд:

- визнати незаконною бездіяльність Відділу стосовно незакінчення виконавчого провадження ВП № 43976024 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з наказом Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі №910/22776/13;

- зобов'язати державного виконавця Відділу винести постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №43976024 у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду згідно з наказом Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі №910/22776/13;

- визнати незаконними дії Відділу щодо винесення постанов: від 08.08.2017 ВП № 43976024 про стягнення з Компанії виконавчого збору у сумі 114,70 грн.; від 08.08.2017 ВП № 43976024 про стягнення з Компанії витрат виконавчого провадження у сумі 351 грн.

- визнати недійсними такі постанови Відділу: від 08.08.2017 ВП № 43976024 про стягнення з Компанії виконавчого збору у сумі 114,70 грн.; від 08.08.2017 ВП № 43976024 про стягнення з Компанії витрат виконавчого провадження у сумі 351 грн.

У судовому засіданні 03.10.2017 представник скаржника наголосив на клопотанні про збільшення вимог Скарги на дії Відділу та просив суд його прийняти до розгляду.

Заслухавши пояснення представника скаржника та перевіривши дотримання останнім вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в прийнятті до розгляду клопотання Компанії про збільшення вимог Скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

У пункті 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Отже, клопотання Компанії про збільшення вимог Скарги не відповідає вимогам статті 22 ГПК України, оскільки, по суті збільшення кількісних показників не відбулося.

Представник боржника у судовому засіданні 03.10.2017 надав пояснення по суті Скарги та просив суд її задовольнити повністю.

Представники стягувача та Відділу у судове засідання 03.10.2017 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання; вимоги ухвали суду не виконали.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду скарги, проаналізувавши встановлені фактичні обставини в їх сукупності, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про припинення провадження за скаргою з огляду на таке.

Відповідно до першої частини статті 1212 ГПК України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець.

При розгляді скарги судом встановлено таке.

11.07.2014 головним державним виконавцем Відділу Сабадаш Л.І. було відкрито виконавче провадження ВП №43976024 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі №910/22776/13.

Компанії було запропоновано у семиденний термін з моменту відкриття виконавчого провадження оплатити заборгованість на рахунок стягувача.

11.09.2014 виконавче провадження ВП № 43976024 зупинено постановою державного виконавця на підставі пункту 15 частини першою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999 №606-XIV).

06.04.2017 Компанія сплатила 1 147 грн. боргу, що підтверджується платіжним дорученням від 06.04.2017 № 5002550, шляхом перерахування 1 147 грн. на рахунок стягувача.

18.04.2017 № 14/5-420В (вх. № 6949) Компанія подала до канцелярії Відділу заяву про закінчення виконавчого провадження ВП № 43976024.

08.08.2017 державним виконавцем Відділу винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП № 43976024.

Разом з тим, 08.08.2017 державним виконавцем Відділу Бєлінською І.В. винесено постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 114,70 грн. та про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у сумі 351 грн.

Скаржник вказує, що вказані постанова була ним отримана лише 15.08.2017, з моменту надходження на його адресу постанови від 09.08.2017 про арешт майна боржника по зведеному виконавчому провадженню ЗВП № 38095514 в межах суми стягнення 7 017 828,98 грн., до складу якого згідно вказаної постанови входить виконавче провадження ВП № 43976024 на загальну суму стягнення 1 612,70 грн. (1 147 грн. боргу за рішенням суду + 114,70 грн. виконавчого збору + 351 грн. витрат виконавчого провадження).

Відділ не подав суду доказів того, що оскаржувана постанова була надіслана у визначений чинним законодавством України строк і доводи скаржника не спростував.

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII (далі - Закон).

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У пункті 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (далі - Постанова № 9) зазначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

11.07.2014 головним державним виконавцем Відділу Сабадаш Л.І. відкрито виконавче провадження ВП №43976024 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі №910/22776/13 щодо стягнення з Компанії 1 147 грн.; самостійно боржником рішення суду у семиденний строк з моменту відкриття виконавчого провадження, не виконано, а грошові кошти перераховано лише 06.04.2017.

З поданої скаржником копії платіжного доручення від 06.04.2017 №5002550 вбачається, що безспірне списання грошових коштів на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 14.05.2014 у справі №22776/13 відбулося 06.04.2017, тобто після закінчення строку, який було визначено державним виконавцем на добровільне виконання рішення суду.

Таким чином, в зв'язку з невиконанням боржником в семиденний строк з моменту відкриття виконавчого провадження постанови від 11.07.2014 головного державного виконавця Відділу Сабадаш Л.І., дії державного виконавця вчинені 08.08.2017 відповідно до приписів Закону.

Відповідно до абзацу другого пункту 9.9 Постанови № 9 у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII1 ГПК тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Частиною другою статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Накладення і стягнення виконавчого збору і витрат виконавчого провадження не встановлено виконавчим документом суду (наказом господарського суду), а отже і не підлягає оскарженню в порядку встановленому частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, постанови від 08.08.2017 підлягають оскарженню до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, керуючись статтями 80, 86 ГПК України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Провадження за скаргою публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо накладення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження припинити.

2. Копію ухвали надіслати учасникам процесу, що не були присутні у судовому засіданні, відповідно до статті 87 ГПК України та Шевченківському районному відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Суддя І.Д. Курдельчук