РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017Справа №910/11966/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А"
простягнення 849443,85 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивачаЛевкович В.Ю. - представник
від відповідачаКочерев А.Ю. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" за договором оренди №БА-2380 від 17.11.2014 849443,85 грн, з яких 536000,00 грн основного боргу, 94421,71 грн інфляційних втрат, 19704,05 грн - 3% річних, 199318,09 грн пені.

Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині оплати орендної плати, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/11966/17, розгляд якої призначено на 06.09.2017.

В судовому засіданні 06.09.2017 судом було оголошено перерву до 14.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у зв'язку з тим, що судове засідання, призначене на 14.09.2017 не відбулось розгляд справи призначено на 03.10.2017.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 03.10.2017 з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 03.10.2017 з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечив. У відзиві на позов відповідач зазначив, що відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 у справі №921/757/16-г/7 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" про стягнення 8629304,36 грн судом визнано недійсним договір оренди № БА-2380 від 17.11.2014 та встановлено, що вказаний договір має ознаки фіктивності, оскільки не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Отже, як зазначає відповідач у відзиві на позов, обставини, встановлені у справі №921/757/16-г/7 є такими, що не підлягають повторному доказуванню відповідно до приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, і у зв'язку із визнанням договору оренди недійсним згідно зі ст. 216 Цивільного кодексу України у відповідача відсутні зобов'язання по сплаті орендних платежів.

В судовому засіданні 03.10.2017 судом розглянуто заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача, яка мотивована тим, що протягом останнього часу баланс доходів та витрат відповідача значно погіршився, останній є фігурантом низки кримінальних справ, відповідачем в господарському та цивільному процесі, що в свою чергу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення у розглядуваній справі.

Згідно із ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

За приписами ст.67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, в тому числі, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Як зазначається у п.1 постанови №16 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно або грошові кошти відповідача, заявник зобов'язаний надати докази того, що запропонований захід до забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Проте, всупереч вимог Господарського процесуального кодексу України, позивачем не доведено суду наявності обставин, з якими Господарський процесуальний кодекс України пов'язує можливість вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти або майно відповідача, позивачем не надано належних доказів вчинення відповідачем жодних дій, направлених на відчуження ним свого майна.

За таких обставин, заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Також, в судовому засіданні 03.10.2017 судом розглянуто клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен". Клопотання мотивоване тим, що під час розгляду справи №910/11966/17 вирішується питання щодо правових наслідків укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Борен" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" договору купівлі - продажу №BG-20 від 24.12.2013 щодо відчуження майна, переданого в оренду відповідачу.

Відповідно до п.1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Відповідно до п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 визначено, що ст. 27 ГПК України передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини. Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Дослідивши матеріали та обставини справи, суд приходить до висновку про те, що рішення у справі №910/11966/16 не вплине на права та обов'язки особи, яку позивач просить суд залучити до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, оскільки підставою розглядуваного позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань зі сплати орендних платежів за договором оренди №БА-2380 від 17.11.2014, а не з'ясування правовідносин сторін за договором купівлі - продажу №BG-20 від 24.12.2013, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Борен" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд". Відповідно, підстави для задоволенні вказаного клопотання позивача відсутні.

Також, в судовому засіданні 03.10.2017 судом відмовлено у зв'язку в задоволенні клопотань позивача про витребування у ДФС міста Києва інформації щодо відображення відповідачем податкових накладних, виписаних позивачем за договором оренди №БА-2380 від 17.11.2014, а також журналів борових робіт, оскільки клопотання позивача визнано судом необґрунтованим та таким, що не відповідає положенням ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Крім цього, у судовому засіданні 03.10.2017 судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України та надсилання копій матеріалів справи №910/11966/17 до Подільського управління ГУ Національної поліції в м. Києві для вирішення питання щодо проведення слідчих дій для встановлення факту наявності та/або відсутності у діях посадових осіб підписантів, зокрема договору оренди №БА - 2380 від 17.11.2014, ознак порушень законності, оскільки наведені заявником доводи не є підставою для застосування судом положень ст. ст. 79, 90 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання відповідача, розглянуті в судовому засіданні 06.09.2017 щодо зупинення провадження у справі до вирішення справи №921/757/16-г/7 та витребування оригіналів документів, копії яких наявні в справі, були відхилені судом як необґрунтовані.

В судовому засіданні 03.10.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

17.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" (орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Борен-А" (орендар, відповідач) було укладено договір оренди №БА-2380 (договір), відповідно до умов якого орендодавець приймає на себе зобов'язання надати орендарю у тимчасове користування та за плату будівельну техніку спеціального призначення, іменоване надалі "майно". Перелік майна, що передасться орендарю, додатково погоджується сторонами у специфікаціях, які після їх затвердження сторонами є невід'ємними частинами цього договору (п.1.1), у порядку та на умовах, визначених цим договором, орендар зобов'язується прийняти у тимчасове платне користування (оренду) майно та своєчасно сплачувати орендодавцю орендну плату (п.1.2), момент користування орендованим майном настає одночасно із підписанням уповноваженими представниками сторін акту прийому-передачі вказаного майна, який після його затвердження сторонами є невід'ємною частиною цього договору (п.1.3), майно передається орендарю в тимчасове платне користування (оренду) для використання у господарській діяльності орендаря. Сторони встановили, що передача майна від орендодавця до орендаря проводиться за адресою: м.Київ (п.2.1), строк орендних правовідносин за цим договором встановлюється сторонами в термін до 17 листопада 2015 року та продовжується автоматично на один календарний рік, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про не продовження договору за 3 (три) робочих днів до моменту закінчення строку його дії. Строк користування майном може визначатися сторонами в актах приймання-передачі такого майна. Якщо в акті приймання - передачі майна сторонами не визначений строк користування майном, майно вважається переданим на невизначений строк в межах дії цього договору. Порядок передачі та повернення майна викладений у розділах 4 та 5 цього договору. Під моментом фактичної передачі сторони будуть розуміти надання майна орендарю за підписаним сторонами актом прийому-передачі майна, який після його затвердження сторонами є невід'ємною частиною даного договору. Складання акту прийому - передачі майна покладається на сторону, яка здійснює передачу майна (п.2.1), закінчення встановленого п. 2.1 договору терміну орендних правовідносин не звільняє орендаря від обов'язку сплати орендних платежів у повному обсязі (п.2.2), порядок нарахування і сплати орендної плати (п.3.1), орендна плата нараховується за повний місяць по факту знаходження майна у орендаря (згідно актів прийому-передачі), а у разі використання майна не повний календарний місяць - орендна плата враховується за фактичну (згідно п. 3.3 даного договору) кількість днів користування майном в оренді (згідно актів прийому - передачі) (п.3.1.1), орендна плата сплачується шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок орендодавця (п.3.1.2), орендар сплачує орендну плату щоквартально (п.3.1.5), орендна плата сплачується орендарем наступним чином (п.3.1.6): у вигляді 100% оплати орендної плати за квартал. Строк оплати - до 5-го числа першого місяця, що слідує за звітним кварталом оренди (п.3.1.6.1), розмір орендної плати становить 1200000,00 грн в т.ч ПДВ 20% за один календарний квартал. Фактичний розмір орендної плати за оренду майно визначається з урахуванням кількості фактичного часу перебування майна в орендному користуванні орендаря, що визначається згідно актів приймання - передачі майна в оренду та актів приймання - передачі (повернення) майна з оренди (п.3.2), початком оплачуваного періоду (нарахування орендної плати) є дата дня одержання майна (дата підписання акту прийому-передачі). Закінченням оплачуваного періоду (нарахування орендної плати) є дата дня повернення майна (дата підписання акту прийому-передачі (повернення) (п.3.3), документом, що засвідчує факт та обсяг передачі майна від орендодавця до орендаря є акт - прийому-передачі, що підписується в 2 (двох) рівних примірниках представниками обох сторін в момент фактичної передачі майна, по одному для кожної із сторін та який після його підписання стає невід'ємною частиною цього договору (п.4.1), у випадку, якщо орендарем буде проведено часткове повернення майна, орендна плата нараховується в частині майна, що залишилась у фактичному тимчасовому користуванні орендаря. Розмір орендної плати погоджується сторонами додатково та оформлюється шляхом підписання відповідної додаткової угоди до договору (п.5.3), згідно умов договору, орендар приймає на себе наступні обов'язки (п.6.1): своєчасно здійснювати перерахування орендної плати за тимчасове користування майном, своєчасно затверджувати акти приймання - передачі наданих послуг, що надаються орендодавцем орендареві на умовах договору (п.6.1.1), орендодавець має наступні права (п.6.4): вимагати від орендаря своєчасного перерахування суми орендної плати та своєчасного підтвердження актів приймання - передачі наданих послуг, що надаються орендодавцем орендареві на умовах договору (п.6.4.1), у разі порушення термінів перерахування орендної плати, орендодавець має право нарахувати та стягнути з орендаря пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період порушення, за який сплачується пеня , за кожний день порушення термінів перерахування орендної плати до моменту її перерахування орендарем (п.7.2).

Відповідно до специфікації №1 до договору майно, яке передається: великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 виробництва, ідент.№ 1444, двигун №JRA00599, обладнаний для буріння у кількості - 1 шт, орендна плата за один календарний квартал з ПДВ - 1200000,00 грн.

30.12.2014 орендодавцем було передано, а орендарем прийнято орендоване майно, а саме: великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 виробництва, ідент.№ 1444, двигун №JRA00599, обладнаний для буріння у комплекті з: трубовкручувальний стіл BV1180/03, б/в, келліштанга ВК 20/368/4/32, б/в, KDK200K, б/в, комплект обсадних труб відповідно до умов цього договору, про що складено відповідний акт.

02.01.2015 між сторонами підписано угоду про внесення змін до договору, відповідно до умов якої сторони погодили зміну комплекту техніки спеціального призначення, що надається в оренду, виклали специфікацію №1 та п.3.2 договору в новій редакції, а саме: "Розмір орендної плати становить 360000,00 грн. в т.ч ПДВ 20% за один календарний квартал. Фактичний розмір орендної плати за оренду майна визначається з урахуванням кількості фактичного часу перебування майна в орендному користуванні орендаря, що визначається згідно актів приймання - передачі майна в оренду та актів приймання-передачі (повернення) майна з оренди, орендар зобов'язався повернути комплект обсадних труб не пізніше 31 січня 2015 року.

Відповідно до специфікації №1 до договору в новій редакції, визначений наступний перелік майна: великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент.№ 1444.

22.01.2015 орендар передав, а орендодавець прийняв з тимчасового оплатного користування комплект обсадних труб, що підтверджується актом приймання-передачі (повернення) від 22.01.2015, підписаного представниками сторонами та скріпленого їх печатками.

29.02.2016 орендар передав, а орендодавець прийняв з тимчасового оплатного користування все майно, що було предметом договору оренди №БА-2380 від 17.11.2014, про що складено відповідний акт.

29.03.2016 між сторонами було укладено угоду про розірвання договору оренди №БА-2380 від 17.11.2014 якою визначено, що зобов'язання сторін за договором, зазначеним в п1 цієї угоди припиняються з моменту набрання чинності цією угодою, на дату підписання даної угоди буровий агрегат BAUER BG20V був переданий орендарем та прийнятий орендодавцем, що підтверджується актом приймання-передачі, сторони претензій одна до одної не мають, з моменту набуття чинності цієї угоди сторони втрачають права вимоги за договором оренди, дана угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами та завірення печатками, і є невід'ємною частиною договору оренди № БА-2380 від 17.11.2014.

Як зазначає позивач у позові, ним було нараховано до сплати відповідачу за період з 30.12.2014 по 29.02.2016 - 1706087,00 грн орендної плати, яку відповідач оплатив частково на загальну суму 466400,00 грн, що підтверджується наявними в справі платіжними дорученнями.

Також, як зазначає позивач у позові, на підставі заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.12.2015, здійсненої в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, орендодавцем (позивачем) було проведено зарахування зустрічних однорідних (грошових) вимог з орендарем відповідачем) на суму 703687,00 грн.

Отже, за твердженнями позивача, всупереч взятих на себе зобов'язань відповідач не оплатив орендну плату за договором на загальну суму 536000,00 грн, у зв'язку з чим відповідач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 у справі №921/757/16-г/7 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" про стягнення 8629304,36 грн рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.05.2017 у справі № 921/757/16-г/7 скасовано в частині відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "Борен-А" в стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" 2240887,00 грн. основного боргу, 3944455,04 грн. інфляційних втрат, 449122,98 грн. 3 % річних від суми заборгованості та прийнято нове рішення по справі № 921/757/16-г/7, яким задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" повністю. Зокрема, визнано недійсними договір оренди №БА-2380 від 17.11.2014, а також односторонню заяву від 31.12.2015 на суму 703687,00 грн.

В ході розгляду справи №921/757/16-г/7 апеляційний господарський суд встановив наступні обстави.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Борен-А" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" був укладений договір оренди №БА-2380 від 17.11.2014, який за змістом аналогічний попередньому - договору оренди №БА-3376 від 04.01.2014 (із врахуванням змін внесених угодою від 02.01.2015 щодо орендної плати та комплекту техніки). У специфікації № 1 до договору зазначено найменування майна та орендна плата за один календарний квартал оренди, яке передається в оренду, а саме: великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент. № 1444, двигун №JRА00599, обладнаний для буріння, орендна плата, яка становить 1200000,00 грн. Дана специфікація підписана директорами підприємства та скріплена печатками.

Крім того, наявний акт приймання - передачі від 30.12.2014 до договору оренди, яким Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Борен-А" прийняло в тимчасове оплатне користування майно: великий буровий станок BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент.№ 1444, двигун №JRА00599, що був у використанні з: турбовкручувальний стіл BV 1180/03, б/н; келліштанга ВК 20/368/4/32, б/н; KDK 200K, б/н, в кількості 1 шт.

Разом з цим, судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Борен" укладено договір купівлі-продажу від 24.12.2013 на умовах якого продавець (Товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд") зобов'язується передати у власність покупцю (Товариству з обмеженою відповідальністю "Борен"), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент. № 1444, двигун №JRА00599, що був у використанні з: турбовкручувальний стіл BV 1180/03, б/н; келліштанга ВК 20/368/4/32, б/н; KDK 200K, б/н. Крім того, між сторонами даного договору укладено акт прийому-передачі від 03.01.2014, яким було передано великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент.№ 1444, двигун №JRА00599, що був у використанні.

Апеляційний господарський суд відзначив, що майно - великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент.№ 1444, двигун №JRА00599 не могло бути передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Борен-А", оскільки перед підписанням договорів оренди перейшло у власність іншій юридичній особі, а саме: 03.01.2014 згідно з акту прийому-передачі вибуло із приватної власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд". Тому суд дійшов до висновку, що договори оренди від 04.01.2014 та від 17.11.2014, укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Борен-А" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд", є фіктивними, оскільки майно - великий буровий агрегат BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент. № 1444, двигун №JRА00599, що був у використанні з: турбовкручувальний стіл BV 1180/03, б/н; келліштанга ВК 20/368/4/32, б/н; KDK 200K, б/н був проданий Товариству з обмеженою відповідальністю "Борен" (в матеріалах міститься договір купівлі продажу від 24.12.2013 та акт приймання передачі від 03.01.2014), що свідчить про відсутність майна у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" на момент передачі в оренду того ж самого майна; про наявність умислу в сторін свідчить те, що передача в оренду спірного майна та оплата орендної плати за користування даним майном здійснювалася при відсутності такого майна у товариства, що свідчить про проведення безтоварної операції по оренді спірного майна та наступному безоплатному заволодінні великим буровим агрегатом BAUER BG20V, 2007 року виробництва, ідент.№ 1444, двигун №JRА00599 шляхом заліку зустрічних вимог по дійсному договору купівлі-продажу від 24.08.2013 та фіктивними договорами від 04.01.2014 та від 17.11.2014. Крім того, в матеріалах справи №921/757/16-г/7 наявний договір про відступлення права вимоги від 26.01.2017, який був надісланий Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А", яким товариство підтверджує наявність договору купівлі-продажу між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Борен" від 24.12.2013.

Крім цього, судом визнано недійсною односторонню заяву про зарахування від 31.12.2015 на суму 703687,00 грн, як таку, що складена на підставі визнаного судом недійсним договору оренди № БА-2380 від 17.11.2014.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п.2.6 Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 №01-8/1427).

З огляду на вищевикладене, обставини, встановлені постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 у справі №921/757/16-г/7 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопіль Мостобуд" про стягнення 8629304,36 грн, яка набрала законної сили, зокрема щодо фіктивності договору оренди №БА-2380, не потребують повторного доказування в силу ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

За змістом ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до п.2.6 Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Отже, оскільки, позовні вимоги позивача у справі № 910/11966/17 ґрунтуються виключно на невиконанні відповідачем зобов'язань по договору оренди №БА-2380 від 17.11.2014, який визнаний недійсним та в судовому порядку доведена фіктивність такого договору, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у зв'язку із відмовою в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.10.2017

Суддя Ю.М.Смирнова