РІШЕННЯ

11 жовтня 2017 року Справа № 913/711/17

Провадження № 9пд/913/711/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанський машинобудівельний завод», м. Лисичанськ Луганської області

до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», м. Сєвєродонецьк Луганської області

третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача - Державна організація «Фонд гарантування вкладників фізичних осіб», м. Київ

про визнання договору припиненим

суддя Ворожцов А.Г.

секретар судового засідання Рвачов О.О.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 25.07.2017,

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність від 03.05.2017,

від 3-ї особи - представник не прибув,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивачем заявлено вимогу про визнання припиненою, у звязку з неможливістю виконання до відновлення банківської діяльності і отримання банківської ліцензії ПАТ «Українська інноваційна компанія» кредитної угоди № 2250 від 22.08.2011, додаткових угод № 1 від 01.02.2012, № 2 від 29.03.2012, № 3 від 01.10.2012, № 4 від 22.03.2013, № 5 від 05.07.2013, № 6 від 05.08.2013, № 7 від 09.08.2013, № 8 від 10.04.2014, № 9 від 11.09.2014, № 10 від 24.04.2015, укладених між ПАТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Лисичанський машинобудівельний завод», та визнання укладеної між ПАТ «Український інноваційний банк» та ТОВ «Лисичанський машинобудівельний завод» кредитної угоди № 2250 від 22.08.2011, додаткових угод № 1 від 01.02.2012, № 2 від 29.03.2012, № 3 від 01.10.2012, № 4 від 22.03.2013, № 5 від 05.07.2013, № 6 від 05.08.2013, № 7 від 09.08.2013, № 8 від 10.04.2014, № 9 від 11.09.2014, № 10 від 24.04.2015 такими, що не підлягають виконанню на користь ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Письмовою заявою № 25 від 08.09.2017 позивач уточнив позовну вимогу, зазначивши, що припинення укладеного кредитного договору та додаткових угод до нього має бути з 22.03.2016 року.

У судове засідання прибули повноважні представники сторін у справі.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача, Державна організація «Фонд гарантування вкладників фізичних осіб», відзиву на позовну заяву не надала, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила, причини неявки суду не повідомила, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлялася належним чином.

Відзивом на позовну заяву, наданим суду 20.09.2017, відповідач проти позову заперечив зазначивши, що відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Оскільки ПАТ "Укрінком" набуло за правонаступництвом всіх прав та обовязків ПАТ "Укрінбанк", за спірною кредитною угодою відбулась заміна кредитора, яка відповідно до закону не потребує згоди боржника.

Оцінивши обставини справи, документи, які містяться у справі, вислухавши доводи учасників судового процесу, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 22.08.2011 між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" була укладена кредитна угода № 2250 (а.с. 10-14) з додатковими угодами № 1 від 01.02.2012, № 2 від 29.03.2012, № 3 від 01.10.2012, № 4 від 22.03.2013, № 5 від 05.07.2013, № 6 від 05.08.2013, № 7 від 09.08.2013, № 8 від 10.04.2014, № 9 від 11.09.2014, № 10 від 24.04.2015 (а.с. 15-25).

За кредитною угодою банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 4318000,00 грн., а розмір відсотків за користування кредитом сторони узгоджувати додатковими угодами до кредитної угоди.

Позивач просить визнати кредитну угоду № 2250 від 22.08.2011 припиненою з 22.03.2016 через неможливість її виконання, тобто з дати відкликання Національним банком України банківської ліцензії у ПАТ "Укрінбанк".

Неможливість виконання спірної угоди, на думку позивача, повязана з тим, що повернення кредитних коштів та сплата процентів за кредитом має бути здійснена банку або іншій фінансовій установі, якою відповідач на час розгляду справи не є.

З викладених вище підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір у даній справі виник у звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором.

Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 607 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна з сторін не відповідає.

Щодо спірних відносин, то неможливість виконання припиняє зобовязання, якщо вона викликана обставинами, за які позивач як боржник не відповідає (наприклад, вина кредитора ст. 616 ЦК України). Однак, якщо неможливість виконання виникла внаслідок порушення боржником (позивачем) зобовязання, то воно не маже бути припиненим.

ПАТ "Укрінбанк" відповідно до рішення позачергових загальних зборів акціонерів банку змінив свою назву на Публічне акціонерне товариство "Укрінком" шляхом вчинення 13.07.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_3 реєстраційної дії № 7038947. Державна реєстрація змін до установчих документів, а саме державна реєстрація статуту ПАТ "Укрінком" була проведена 13.07.2016 тим же нотаріусом, реєстраційна дія №2038947.

Разом з тим, відповідач у даній справі, ПАТ "Укрінком" є правонаступником ПАТ "Укрінбанк" щодо всіх прав та обовязків останнього, у тому числі й права отримати грошові кошти, які були надані позивачу за кредитною угодою № 2250 від 22.08.2011.

З урахуванням викладеного у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

На підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача у справі.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.10.2017.

Суддя А.Г. Ворожцов