ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" жовтня 2017 р.Справа № 916/1761/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Воровіній Т.О.

розглянувши справу №916/598/17

за позовом ОСОБА_1 районного центру зайнятості Одеської області

до відповідача ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2

про стягнення 10829,67 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність №650/14/01 від 07.09.2017р.

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Суть спору: ОСОБА_1 районний центр зайнятості звернувся до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області з позовом про відшкодування шкоди в сумі 10829,67 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок неправомірних дій відповідача, які визнані протиправними постановою Арцизького районного суду Одеської області від 11.06.2013р. у справі №1502/2109/2012, громадянка ОСОБА_2, яка перебувала на обліку у позивача як безробітня та отримувала виплату по безробіттю у період з 23.11.2012р. по 06.09.2013р., своєчасно не отримала пенсійного забезпечення, яке їй гарантовано чинним законодавством, що надало можливість громадянці ОСОБА_2 стати на облік до центру зайнятості та отримувати допомогу як безробітній особі, яка не має будь-яких доходів.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, з посиланням на те, що виплачена позивачем матеріальна допомога по безробіттю громадянці ОСОБА_2 не є матеріальною шкодою у розумінні ст. 1166 ЦК України. Також відповідач посилається на відсутність вини з його боку.

Ухвалою від 11.09.2017р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_2, строк вирішення спору у даній справі продовжений господарським судом на 15 днів у звязку із задоволенням відповідного клопотання позивача, та розгляд справи відкладений господарським судом на 02.10.2017р.

У письмових поясненнях від 02.10.2017р. за вх.№21101/17 позивач посилається на те, що шкода спричинена неправомірною відмовою відповідача у призначенні ОСОБА_4 дострокової пенсії за віком як матері дитини інваліда з дитинства.

Третьою особою у судовому засіданні надані усні пояснення, згідно з якими рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14.02.2017р. у справі №492/1750/16-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.04.2017р., Харцизькому районному центру зайнятості Одеської області відмовлено у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_4 незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

На підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні 02.10.2017р. оголошувалася перерва до 09.10.2017р., про що представники сторін у справі та третя особа повідомлені належним чином.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 09.10.2017р. за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив:

14.03.2012р. громадянка ОСОБА_2 звернулася до Управління Пенсійного фонду у ОСОБА_1 районі Одеської області із заявою про призначення їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Управління Пенсійного фонду у ОСОБА_1 районі Одеської області №31 від 13.06.2012р. громадянці ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії.

Не погоджуючись з відмовою відповідача призначенні пенсії, громадянка ОСОБА_2 звернулась до Арцизького районного суду Одеської області з адміністративним позовом про визнання дій Управління Пенсійного фонду у ОСОБА_1 районі неправомірним, зобовязання призначити їй пенсію за віком як матері інваліда з дитинства.

Водночас 23.11.2012р. громадянка ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, при цьому вказавши у заяві, що станом на дату звернення до позивача не зареєстрований як фізична особа-підприємець, не отримував пенсію згідно діючого законодавства, не був членом ОСГ.

Відповідно до наказу №НТ121123 від 23.11.2012 р., на підставі особисто поданої заяви ОСОБА_2, їй було надано статус безробітної з 16.11.2012р.

Відповідно до витягу із наказів ОСОБА_1 районного центру зайнятості від 23.11.2012р. про прийняття рішень по особі ОСОБА_2 ПК №00000, з 23.11.2012р. громадянці ОСОБА_2 призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

У відповідності до витягу із наказів ОСОБА_1 районного центру зайнятості від 06.09.2013р. про прийняття рішень по особі ОСОБА_2 ПК №00000 з 06.09.2013р. припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку з поданням безробітною заяви про припинення реєстрації.

Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 11.06.2013р. у справі №1502/2106/2012 визнано дії Управління Пенсійного фонду у ОСОБА_1 районі Одеської області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні дострокової пенсії за віком як матері дитини-інваліда з дитинства та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в ОСОБА_1 районі Одеської області призначити достроково пенсію за віком як матері дитини-інваліда з дитинства відповідно до ст. 17 Закону України „Про пенсійне забезпечення з часу звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 14 березня 2012 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013р. апеляційна скарга УПФУ в ОСОБА_1 районі Одеської області задоволено, постанову Арцизького районного суду Одеської області від 11 червня 2013р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до УПФУ в ОСОБА_1 районі Одеської області про визнання неправомірною відмову в призначенні пільгової пенсії та зобовязання призначення пенсії на пільгових умовах скасовано.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2014р. касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013р. скасовано, постанову Арцизького районного суду Одеської області від 11.06.2013р. залишено в силі.

Згідно з довідкою ОСОБА_1 районного центру зайнятості від 26.09.2017р. №701/12/04 ОСОБА_2, під час перебування зареєстрованою в Харцизькому РЦЗ, як безробітна, за період з 23.11.2012р. по 06.09.2013р. Харцизьким РЦЗ виплачено допомогу по безробіттю в сумі 10 829,67 грн.

У листі від 21.10.2016р. №722/12/02 позивач просив відповідача надати інформацію щодо призначення пенсії ОСОБА_2.

У відповідь на лист від 21.10.2016р. №722/12/02 відповідач повідомив позивачу про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку та отримує пенсію за віком багатодітним матерям та матерям інвалідів з дитинства; за призначенням пенсії ОСОБА_2 звернулась 14.03.2012р.; пенсію призначено за рішенням суду з 14.03.2012р.

У претензії від 12.06.2017р. №428/12/01 позивач просив відповідача відшкодувати кошти, виплачені за період з 23.11.2012р. по 06.09.2013р. як допомога по безробіттю ОСОБА_2 в розмірі 10829,67 грн.

У відповіді на претензію від 14.06.2017р. №1002/10 відповідач вказав на відсутність підстав для відшкодування суми коштів, сплаченої позивачем як допомога по безробіттю ОСОБА_2

Вважаючи, що відмова відповідача у призначенні ОСОБА_2 пенсії на пільгових умовах потягла за собою неправомірну реєстрацію останнього в службі зайнятості з призначенням особі статусу безробітного та незаконною виплатою допомоги по безробіттю в сумі 10829,67 грн., чим спричинено шкоду позивачу на вказану суму, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У розумінні приписів наведеної норми однією з підстав виникнення зобовязання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобовязань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобовязань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою.

Деліктне (позадоговірне) зобовязання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11.04.2017р. у справі №916/2081/16.

При цьому, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02.09.2014р. у справі №3-100гс14, від 04.11.2014р. у справі №3-162гс14, від 22.01.2013р. у справі №3-72гс12, від 20.06.2011р. у справі №3-56гс11, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до вимог ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Вищого господарського суду України від 19.08.2014р. у справі №902/122/14.

Статтею 1192 ЦК України передбачено два способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: відшкодування шкоди в натурі (передача речі того ж роду і такої ж якості) або відшкодування завданих збитків у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Для покладення на відповідача обов'язку відшкодування шкоди необхідна наявність певних підстав, як-то неправомірні рішення, дії чи бездіяльність, вина, яка може полягати в умислі чи необережності, наявність шкоди для позивача внаслідок дій відповідача і безпосередній причинний зв'язок між шкодою та правопорушенням, який в даному випадку відсутній.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність будь-яких правових зв'язків між позивачем та відповідачем.

Заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю у зв'язку з наданням ОСОБА_2 статусу безробітної, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди завданої відповідачем позивачу та відсутність підстав для стягнення з відповідача шкоди у вигляді коштів перерахованих третій особі.

Положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20.11.2000р. №307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.2000р. за №915/5136, чинного станом на дату надання третій особі статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, саме на позивача було покладено обовязок щодо перевірки страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення.

Позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до ст. 1166 ЦК України.

Таким чином, з огляду на вище встановлені судом обставини, у діях відповідача не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, а отже відсутні підстави для стягнення з нього заявлених позивачем до стягнення в якості шкоди 10829,67 грн.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Вищого господарського суду України від 19.08.2014р. у справі №902/122/14 та у постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2017р. у справі №902/1094/16.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Згідно з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладених обставин господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 районного центру зайнятості в повному обсязі.

На підставі ст.ст.44,49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 районному центру зайнятості у задоволенні позову до ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного Фонду України Одеської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 17 жовтня 2017 р.

Суддя Г.Є. Смелянець