ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.10.2017 Справа № 904/8219/17

За позовом Приватного підприємства "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто", м. Сєвєродонецьк, Луганська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ПЛЮС", м. Дніпро

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Ліпинський О.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 08.08.2017;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" (далі - Позивачу) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" (далі - Відповідач), за змістом якої, з урахуванням поданої заяви про зміну предмету позову, просить суд стягнути з Відповідача попередню оплату у розмірі 273 780,00 грн., три відсотки річних у розмірі 5 580,61 грн., та інфляційні втрати у розмірі 22 449,96 грн.

Позовні вимоги, мотивовані порушенням з боку Відповідача господарського зобовязання, встановленого умовами договору № 31 від 19.09.2016 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками, в частині поставки попередньо оплаченого товару.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву суду не надав. Про слухання справи Відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 16).

Згідно приписів ст. 75 ГПК України, суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2016 між Позивачем (Замовником) та Відповідачем (Постачальником) укладено договір №31 на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками (Договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник зобовязується поставити Замовнику ПММ та паливні картки, на яких вони обліковуються, організувати та забезпечити відпуск ПММ замовнику або Довіреній особі Замовника на підставі Паливних карток, а Замовник зобовязується приймати та оплачувати надані Постачальником паливні картки та ПММ.

Асортимент, кількість (обсяг), ціна за відповідну одиницю виміру ПММ і Паливних карток, визначається в рахунках, які виставляються Постачальником та сплачуються Замовником згідно цього договору. Для кожної окремої видачі Паливних карток в рамках Договору Постачальник виставляє Замовнику окремий рахунок на підставі заяви (додаток № 2), в якій зазначена кількість Паливних карток та сума до сплати.

Відповідно до пункту 4.1.1. договору, Постачальник зобовязаний в термін не більше 3-х робочих днів з моменту надходження коштів за Паливні картки на поточний рахунок надати Замовнику Паливні картки та видаткову накладну на товар.

Постачальник зобовязаний у строк не більше 2-х банківських днів з дня надходження коштів за ПММ на поточний рахунок (в повному обсязі за відповідним рахунком) Постачальника забезпечити поповнення основної картки (п. 4.1.3 договору).

Відповідно з п. 5.1 договору, Замовник оплачує Постачальникові паливні картки, згідно відповідного рахунку, протягом одного робочого дня банківського дня з дати оформлення такого рахунка від Постачальника.

Пунктом 7.2 договору, сторонами погоджено, що даний договір укладений терміном на 1 рік. У випадку, якщо жодна зі сторін за місяць до закінчення терміну договору, письмово не виявила бажання припинити його дію, даний договір вважається пролонгованим на наступний рік на тих же умовах, але не будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором.

На виконання зазначених умов договору, на підставі виставленого Відповідачем рахунку, Позивач здійснив попередню оплату на суму 273 780,00грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №477 від 23.12.2016 (а.с. 11), проте, Відповідачем порушено зобовязання щодо передачі ПММ та паливних карток, відповідно до погоджених сторонами умов поставки.

В матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, згідно з яким, відповідач підтвердив заборгованість у розмірі 273 780,00 грн.

03.03.2017 року Позивач звернувся до Відповідача з вимогою щодо повернення перерахованої передплати за дизельне пальне в розмірі 273 780,00 грн. Вказана вимога, залишена Відповідачем без відповіді та задоволення.

На час розгляду справи доказів виконання Відповідачем зобов'язань по договору шляхом фактичної передачі позивачеві товару, або доказів повернення грошових коштів у розмірі 273 780,00 грн., суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно положень ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини щодо невиконання Відповідачем у строки встановлені договором обовязку з поставки попередньо оплаченого Позивачем товару, останній набув право вимоги повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, суд вважає вимоги Позивача в частині повернення попередньої оплати у розмірі 273 780,00 грн. обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги Позивача в часині стягнення 3% річних у розмірі 5580,61 грн. та інфляційних витрати у розмірі 22449,96 грн., які заявлені на підставі ст.ст. 536, 625, ч. 3 ст. 693 ЦК України, суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 693 ЦК України, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 6.1 постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.13 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових коштів» проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Якщо договором або чинним законодавством не передбачено розміру процентів за користування чужими коштами, то припис частини другої статті 625 ЦК України може бути застосований господарським судом лише за наявності порушення боржником грошового зобов'язання (п. 6.3 постанови).

Умови укладеного сторонами договору на відпуск паливно-мастильних матеріалів, не визначають розміру процентів за користування чужими коштами. Крім того, договір не передбачає грошового зобов'язання Відповідача, а покладає на нього обов'язок з поставки товару, який по суті не є грошовим.

В розумінні чинного законодавства, грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобов'язання можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу тощо). Правила зазначеної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі.

Таким чином, зважаючи на те, що заявлені Позивачем до стягнення відсотки річні та інфляційні нарахування, обґрунтовані саме нормою ст. 625 ЦК України, яка підлягає застосуванню лише у разі порушення грошового зобов'язання, при цьому, як вище встановлено судом, за спірними правовідносинами обов'язок відповідача не є грошовим, позов в частині стягнення вказаних нарахувань задоволенню не підлягає. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року по справі № 5011-42/13539-2012).

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, заявлені вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з Відповідача суми одержаної попередньої оплати 273 780,00 грн., на яку не було здійснено поставку товару, в решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно вимог ст. 49 ГПК України, судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до приписів ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сума надмірно сплаченого позивачем судового збору у розмірі 258,45 грн., підлягає поверненню за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Плюс" (49051, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 40-А, ) на користь Приватного підприємства "Сєвєродонецьке Комфорт-Авто" (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Танкістів, буд. 27, ) суму попередньої оплати у розмірі 273 780,00 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 4106,70 грн., видати наказ.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 09.10.2017

Суддя ОСОБА_3