ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р.Справа № 922/3134/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Комплекс з вивозу побутових відходів" , м. Харків
до Комунального підприємства "Харківблагоустрій", м. Харків
про стягнення 37858,20 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області звернулось КП "Комплекс з вивозу побутових відходів" (позивач) з позовом до КП "Харківблагоустрій" (відповідач) про стягнення заборгованості за надані послуги у сумі 21411,60 грн., 3% річних у сумі 1685,94 грн. та інфляційних втрат у сумі 14760,66 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по договору № 20 від 05.12.2012 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду від 18.09.2017 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 04.10.2017 о 09:45.

28.09.2017 до суду від позивача надійшло письмове правове обґрунтування позовних вимог. Наданий документ досліджений судом та долучений до матеріалів справи.

28.09.2017 до суду від відповідача надішли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Зокрема, вказує на те, що 27.02.2015 між сторонами був підписаний акт заліку зустрічної однорідної вимоги на суму 41425,59 грн. за надані послуги за грудень 2014 року за актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) оформленим відповідачем та проведений взаєморозрахунок шляхом взаємозаліку на суму 41425,59 грн., що свідчить про відсутність заборгованості з боку відповідача з оплати наданих послуг за грудень 2014 року. Посилання позивача на додаткову угоду до договору № 3 від 01.12.2014 відповідач відхиляє та вказує що вказана додаткова угода ним не підписувалась та була направлена відповідачу після припинення дії договору. Наданий відзив та додані до нього документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 04.10.2017 представник позивача надав суду для долучення до матеріалів справи копію листа позивача №1827 від 31.11.2014 про направлення додаткової угоди №3 від 01.12.2014 до договору №20 від 05.12.2012; копію листа №1749 від 07.11.2014 про направлення відповідачу копії рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 05.11.2014 №646 та розрахунок вартості послуг вивезення (перевезення, захоронення) побутових відходів для відома. Надані документи досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 04.10.2017 до 09.10.2017 до 10:45.

Позивач правом на участь представника у судовому засіданні 09.10.2017 не скористався, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис представника позивача на повідомленні про дату, час та місце наступного засіданні.

Присутні у судовому засіданні 09.10.2017 представники відповідача проти позову заперечували з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та просили суд відмовити у задоволенні позову.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК України та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обовязку по доведенню своєї правової позиції. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. На думку суду, обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи по суті та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників відповідача, суд встановив наступне.

05 грудня 2012 року між КП "Харківблагоустрій" (замовник) та КП "Комплекс з вивозу побутових відходів" (виконавець) був укладений договір про надання послуг №20 (далі - договір).

Згідно п.1.1. договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання з виконання очистки та посипання внутрішньо квартальних доріг на територіях, що обслуговуються замовником за заявкою наступною технікою:

- МТЗ-82.1, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 155,87, у тому числі ПДВ 20% - 25,98;

- МАЗ 555102-223, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 249,67, у тому числі ПДВ 20% - 41,61;

- KOBALT KUM KL-25.02А, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 208,18, у тому числі ПДВ 20% - 34,70;

- KOBALT KUM KL-16.02.А , вартість робіт з ПДВ грн./год. - 148,00, у тому числі ПДВ 20% - 24,67;

- Т-150К, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 258,77, у тому числі ПДВ 20% - 43,13;

- ЗИЛ МДК 432930 (при роботі щіткою), вартість робіт з ПДВ грн./год. - 270,46, у тому числі ПДВ 20% - 45,08;

- ЗИЛ МДК 432930, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 221,59, у тому числі ПДВ 20% - 36,93;

- Т-156, Т-156Б-09, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 234,53, у тому числі ПДВ 20% - 39,09.

Відповідно до п. 1.2 договору орієнтовний обєм робіт розраховується по фактично виконаній роботі.

У п. 2.2.1 договору сторони обумовили, що замовник зобовязаний прийняти від виконавця надані послуги шляхом підписання акту приймання-передачі послуг сторонами та оплатити у розмірі та в строк передбаченими цим договором.

Згідно розділу 3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Об'єм виконаних робіт оформлюється актом прийому-передачі, який складається у відповідності з підписаними замовником подорожними листами (талонами замовника). Оплата за виконані роботи проводиться замовником на протязі 20 календарних днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт. Розрахунок проводиться шляхом перерахування замовником грошових коштів на рахунок виконавця. Сторони можуть проводити інший порядок проведення розрахунків який не протирічить діючому законодавству України.

Відповідно до п. 6.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014.

Зміни у договір можуть бути внесені за домовленістю сторін та оформлюються додатковою угодою до договору (п. 6.2 договору).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що ним у грудні 2014 року були надані послуги відповідачу на загальну суму 62837,19 грн., що підтверджується подорожними листами та талонами замовника (а.с. 44-122). Втім, акт приймання-передачі виконаних робіт за грудень 2014 року відповідачем не підписаний.

27.02.2017 між сторонами був здійснений взаєморозрахунок шляхом взаємозаліку на суму 41425,59 грн., про що складений акт заліку зустрічної однорідної вимоги від 27.02.2015 (а.с. 136).

17.06.2017 та 12.07.2017 позивачем на адресу відповідача направлялись претензії з вимогою оплатити залишок заборгованості у розмірі 21411,60 грн.

Але станом на 04.09.23017 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 21411,60 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснюватись свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Строк чинності договору обумовлює і строк чинності зобов'язання, що виникло з цього договору. Отже, оскільки строк договору як складова його змісту визначає період у часі, протягом якого можуть бути здійсненні сторонами права та виконані обов'язки, виконання їх свідчить про припинення зобов'язання за договором.

Відповідно до норм статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як зазначалося вище та вбачається з п. 1.1 спірного договору сторонами при його укладанні було досягнуто згоди що вартості робіт, а саме:

- МТЗ-82.1, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 155,87, у тому числі ПДВ 20% - 25,98;

- МАЗ 555102-223, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 249,67, у тому числі ПДВ 20% - 41,61;

- KOBALT KUM KL-25.02А, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 208,18, у тому числі ПДВ 20% - 34,70;

- KOBALT KUM KL-16.02.А , вартість робіт з ПДВ грн./год. - 148,00, у тому числі ПДВ 20% - 24,67;

- Т-150К, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 258,77, у тому числі ПДВ 20% - 43,13;

- ЗИЛ МДК 432930 (при роботі щіткою), вартість робіт з ПДВ грн./год. - 270,46, у тому числі ПДВ 20% - 45,08;

- ЗИЛ МДК 432930, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 221,59, у тому числі ПДВ 20% - 36,93;

- Т-156, Т-156Б-09, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 234,53, у тому числі ПДВ 20% - 39,09.

Відповідно до п. 6.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Зміни у договір можуть бути внесені за домовленістю сторін та оформлюються додатковою угодою до договору (п. 6.2 договору).

Як свідчать матеріали справи (а.с. 36) позивачем на адресу відповідача листом від 12.01.2015 за вих. номером 35 була направлена додаткова угода №3 від 01.12.2014 до договору №20 від 05.12.2012 та акт виконаних робіт за надані послуги у грудні 2014 на суму 62837,19 грн. для оформлення належним чином.

Відповідно до умов вказаної додаткової угоди, позивачем пропонувалось відповідачу внести зміни до п. 1.1 договору:

вартість робіт за 1 годину праці складає:

- МТЗ-82.1, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 242,91, у тому числі ПДВ 20% - 40,49;

- KOBALT KUM KL-25.02А, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 294,56, у тому числі ПДВ 20% - 49,09;

- Т-150К, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 344,00, у тому числі ПДВ 20% - 57,33;

- Т-156, вартість робіт з ПДВ грн./год. - 350,80, у тому числі ПДВ 20% - 58,47.

Тобто, у даній додатковій угоді позивач пропонував відповідачу змінити ціну договору.

Вказаний лист був отриманий відповідачем 13.01.2015 про що свідчить відмітка на самому листі.

14.01.2015 листом №25 (а.с. 133) відповідач направив відповідачу акти приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) за грудень 2014 року до договору №20 від 05.12.2012 на суму 41425,59 грн. з ціною послуги за 1 годину роботи типу техніки, зазначеною у договорі, з проханням підписати, засвідчити печаткою акти здачі-прийняття та надіслати один примірник на адресу відповідача.

У свою чергу, позивач листом №47 від 14.01.2015 (а.с. 37) направив відповідачу для підписання акти виконаних робіт за грудень 2014 року на суму 62837,19 грн. з ціною послуги за 1 годину роботи типу техніки згідно додаткової угоди №3 від 01.12.2014 до договору №20 від 05.12.2012 та просив їх підписати, засвідчити печаткою та повернути один примірник на адресу позивача.

У відповідності до частин 1 - 3 статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Листом №37 від 20.01.2015 (а.с. 132) відповідач повідомив позивача, що враховуючи те, що термін дії договору на надання послуг №20 від 05.12.2012 закінчився 31.12.2014, а додаткова угода №3 від 01.12.2014 щодо змін вартості робіт техніки надійшла 13.01.2015, відповідач не має підстав для її узгодження.

27.02.2015 між сторонами був підписаний акт заліку зустрічної однорідної вимоги на суму 41425,59 грн. за надані послуги у грудні 2014 року за актом здачі-прийняття робіт (наданих послуг) оформленим відповідачем та проведений взаєморозрахунок шляхом взаємозаліку на суму 41425,59 грн., що свідчить про відсутність заборгованості з боку відповідача з оплати наданих послуг за грудень 2014 року.

Посилання позивача на додаткову угоду № 3 від 01.12.2014 до договору №20 від 05.12.2012 суд відхиляє та вказує, що вказана додаткова угода, якою змінювалась ціна договору, була направлена відповідачу для підписання після припинення дії договору, тобто після 31.12.2014, що не допускається законом.

Суд не приймає в якості доказу лист (наданий позивачем 04.10.2017) №1827 від 31.11.2014 про направлення відповідачу додаткової угоди №3 від 01.12.2014 до договору №20 від 05.12.2012 для підписання, оскільки до даного листа відповідачем не надано доказів його направлення або отримання відповідачем та не доведено факту його вручення відповідачу.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області протягом десяти днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 13 жовтня 2017 року.

Суддя ОСОБА_3