ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Справа № 914/209/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Малетича М.М.,

Шевчук С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року

у справі № 914/209/17

господарського суду Львівської області

за позовом ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідача 1. ОСОБА_5

2. ОСОБА_6

про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Дібровастрий" оформлених протоколом від 01 липня 2017 року.

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третіх осіб - 1. ОСОБА_7

2. не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 20 квітня 2017 року (суддя Мороз Н.В.) залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року (судді Марко Р.І., Зварич О.В., Костів Т.С.) в позові ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" оформлених протоколом від 01 липня 2016 року відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятими рішенням та постановою ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20 квітня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом апеляційної інстанції норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Статут ТОВ "Дібровастрий", затверджений загальними зборами учасників ТОВ "Дібровастрий" протоколом № 1 від 12 травня 2009 року, державну реєстрацію проведено 27 травня 2009 року номер запису 0000809.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 Статуту товариства, статутний капітал складається з вартості вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу товариства не може бути меншим розміру встановленого законом. Вклад, оцінений у гривнях, становить частку учасника у статутному капіталі товариства.

Пунктом 4.4. Статуту товариства визначено, учасники в рахунок своїх вкладів в статутний капітал товариства вносять майно передане згідно передавального акту, при цьому: ОСОБА_6 - 16000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_4 - 27600,00 грн., що становить 34,5 часток; ОСОБА_9 - 16000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_10 - 20000,00 грн., що становить 25,0 часток; ОСОБА_5 - 400,00 грн., що становить 0,5 часток.

Судами попередніх інстанцій з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців встановлено, що державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий" проведено 27 травня 2009 року, отже з цієї дати створено зазначене товариство. Розміри статутного капіталу учасників товариства визначені в Статуті та участь позивача у ТОВ "Дібровастрий" також підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб станом на 15 липня 2016 року.

12 травня 2009 року було проведено загальні збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий" та прийнято рішення оформлене протоколом №1, яким було створено Товариство з обмеженою відповідальністю "Дібровастий"; збільшено статутний капітал товариства; затверджено статут Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий"; обрано директора товариства. Рішенням зборів ТОВ "Дібровастрий" затверджено розмір вкладів у статутний капітал товариства:

ОСОБА_6 - 16 000,00 грн., що становить 20, часток;

ОСОБА_4- 27 600,00 грн., що становить 34,5 часток;

ОСОБА_9 - 16 000,00 грн., що становить 20,0 часток;

ОСОБА_10 - 20 000,00 грн., що становить 25,0 часток;

ОСОБА_5 - 400,00 грн., що становить 0,5 часток, що вбачається з протоколу №1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий" від 12 травня 2009 року.

Однак, рішенням господарського суду Львівської області від 15 червня 2012 року у справі №5015/1196/12 (суддя Сухович Ю.О.) за позовом ОСОБА_6, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Дібровастрий" за участю третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчого комітету Стрийської міської ради; третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5; третьої особи-3, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання частково недійсним рішення загальних зборів ТзОВ „Дібровастрий" від 12 травня 2009 року (протокол №1) визнано недійсним п.2 питання другого рішення загальних зборів учасників ТОВ "Дібровастрий" від 12 травня 2009 року, яке оформлено протоколом № 1 від 12 травня 2009 року в частині затвердження розміру (вартості) вкладу учасника ОСОБА_4 у розмірі 27 600,00 грн., що становить 34,5 часток статутного капіталу ТОВ "Дібровастрий" та в частині затвердження розміру (вартості) вкладу учасника ОСОБА_5 у розмірі 400,00 грн., що становить 0,5 часток статутного капіталу ТОВ "Дібровастрий"; в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним п.3 рішення загальних зборів учасників ТОВ "Дібровастрий" від 12 травня 2009 року, яке оформлено протоколом № 1 від 12 травня 2009 року про затвердження статуту товариства відмовлено. Рішення суду залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24 липня 2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 28 листопада 2012 року у справі №5015/1196/12. Відтак, рішення суду набрало законної сили.

01 липня 2016 року на вимогу учасників ТОВ "Дібровастрий" - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, відбулися загальні позачергові збори учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Дібровастрий".

До порядку денного зборів включено питання:

- обрання голови та секретаря зборів; прийняття до складу учасників ТОВ "Дібровастрий" спадкоємців померлих учасників;

- затвердження статуту ТОВ "Дібровастрий" в новій редакції;

- призначення уповноваженої особи товариства для здійснення державної реєстрації змін до установчих документів ТОВ "Дібровастрий".

Відповідно до протоколу загальних зборів учасників від 01 липня 2016 року на зборах були присутні учасники: ОСОБА_5 - 10 відсотків статутного капіталу; ОСОБА_6 - 20 відсотків статутного капіталу; ОСОБА_4 - 25 відсотків статутного капіталу. Відсутні: ОСОБА_10 - 25 відсотків статутного капіталу (помер 04 квітня 2011 року); ОСОБА_9 - 20 відсотків статутного капіталу (помер 10 липня 2010 року).

Без врахування часток померлих учасників (виключно для голосування про прийняття чи відмову у прийнятті спадкоємців до числа учасників товариства та затвердження відповідних змін до установчих документів) суд дійшов вірного висновку про наступний розподіл часток:

1) ОСОБА_5 - 18,18 відсотків статутного капіталу;

2) ОСОБА_6 - 36,36 відсотків статутного капіталу;

3) ОСОБА_4 - 45,45 відсотків статутного капіталу.

За результатами проведення загальних зборів, 01 липня 2016 року з вищенаведених питань прийнято рішення, що оформлені протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Дібровастрий".

Кожне із рішень з питань порядку денного прийнято голосами "за" - ОСОБА_5, ОСОБА_6, "не голосував" - ОСОБА_4 Протокол підписаний головою та секретарем зборів та скріплений печаткою ТОВ "Дібровастрий".

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що загальні збори учасників ТОВ "Дібровастрий", які відбулись 01 липня 2016 року проведені з порушенням порядку їх проведення за відсутності кворуму всупереч вимогам п.8.2.9. Статуту та ст. 60 Закону України "Про господарські товариства", а також за відсутності самого позивача на засіданні загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" 01 липня 2016 року. Крім того, позивач вважає, що під час проведення оскаржуваних зборів та прийнятті за результатами їх проведення рішення, було невірно розраховано частки учасників ТОВ "Дібровастрий", що стало підставою для невірного прийняття рішень, які ставились на голосування.

Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до статті 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України "Про господарські товариства" товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

Частиною 1 ст. 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до вимог закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право:

а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом;

б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів;

в) вийти в установленому порядку з товариства;

г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов'язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів;

д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом.

Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до ч. 4. ст. 58 Закону України "Про господарські товариства", учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

Також, згідно п.2.29. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25 лютого 2016 року №4 роз'яснено, відповідно до частини четвертої статті 58 Закону України "Про господарські товариства" учасники ТОВ або ТДВ мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі. Розмір часток кожного з учасників товариства визначається у статуті товариства.

Відповідно до п.4.4. Статуту ТОВ "Дібровастрий", затвердженого загальними зборами учасників ТОВ "Дібровастрий" протоколом № 1 від 12 травня 2009 року встановлено частки учасників товариства в статутному капіталі, зокрема: ОСОБА_6 - 16000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_4 - 27600,00 грн., що становить 34,5 часток; ОСОБА_9 - 16000,00 грн., що становить 20,0 часток; ОСОБА_10 - 20000,00 грн., що становить 25,0 часток; ОСОБА_5 - 400,00 грн., що становить 0,5 часток.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням господарського суду Львівської області від 15 червня 2012 року у справі №5015/1196/12 за позовом ОСОБА_6, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Дібровастрий", за участю третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області; третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5; третьої особи-3, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, про визнання частково недійсним рішення загальних зборів ТОВ „Дібровастрий" від 12 травня 2009 року (протокол №1) визнано недійсним п.2 питання другого рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 12 травня 2009 року, яке оформлено протоколом № 1 від 12 травня 2009 року в частині затвердження розміру (вартості) вкладу учасника ОСОБА_4 у розмірі 27 600,00 грн., що становить 34,5 часток статутного капіталу ТОВ "Дібровастрий" та в частині затвердження розміру (вартості) вкладу учасника ОСОБА_5 у розмірі 400,00 грн., що становить 0,5 часток статутного капіталу ТОВ "Дібровастрий".

Вищезазначеним, Рішенням суду встановлено, що розмір (вартість) вкладу учасника ОСОБА_4 внаслідок пропорційного збільшення повинен був збільшитись з 192,00 грн. до 20000,00 грн., тобто на 19 800 грн., що є 25% від 79 232,00 грн. суми, на яку збільшився статутний капітал, а розмір частки у статутному капіталі ТОВ "Дібровастрий" у процентному відношенні повинен був залишатись незмінним 25 %. В свою чергу, розмір (вартість) вкладу учасника ОСОБА_5 повинен був збільшитись з 76,80 грн. до 8 000,00 грн., тобто на 19 8000 грн., що є 10 % від 79 232,00 грн. суми, на яку збільшився статутний капітал, а розмір частки у статутному капіталі ТОВ "Дібровастрий" у відсотковому відношенні повинен був залишатись незмінним 10 %.

Рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішення господарського суду, яке не виконане з певних обставин, повинне в обов'язковому порядку враховуватися при вирішенні справи як преюдиційний факт, оскільки не врахування законного факту, який встановлений в рішенні суду, яке не виконане, може в подальшому вплинути на систематичне порушення прав та обов'язків сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N 40450/04), яке набуло статусу остаточного, зазначено, що право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За змістом положень ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Між тим, обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Посилання позивача на розбіжність даних щодо часток учасників товариства в статутному капіталі визначених в оспорюваному протоколі від 01 липня 2016 року з відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було предметом розгляду суду апеляційної інстанції та встановлено наступне.

Згідно ч.5 ст.89 ЦК України, зміни до установчих документів юридичної особи, які стосуються відомостей, включених до єдиного державного реєстру, набирають чинності для третіх осіб з дня їх державної реєстрації. Юридичні особи та їх учасники не мають права посилатися на відсутність державної реєстрації таких змін у відносинах із третіми особами, які діяли з урахуванням цих змін.

У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що виходячи з аналізу законодавчих вимог, якщо зміни щодо розміру часток встановлені рішенням господарського суду Львівської області від 15 червня 2012 року у справі №5015/1196/12, які підлягають подальшому внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 під час розгляду справи №5015/1196/12 був учасником процесу та був обізнаний про визнання недійсним п.2 питання другого рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Дібровастрий" від 12 травня 2009 року, яке оформлено протоколом № 1 від 12 травня 2009 року. Відтак, позивач згідно вимог ч.3. ст. 10 "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" не вправі посилатись на відсутність державної реєстрації таких змін, оскільки останньому було відомо про відомості щодо скасування затверджених розмірів (вартості) вкладу часток учасника ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у статутному капіталі ТзОВ "Дібровастрий".

На зборах 01 липня 2016 року були присутні ОСОБА_6; ОСОБА_5; ОСОБА_4; відсутні: ОСОБА_10 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1., що вбачається зі свідоцтва про смерть від 07.04.2011р.); ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2., що вбачається зі свідоцтва про смерть від 13.07.2010р.).

Пунктом 2.30 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25 лютого 2016 року №4 передбачено, з огляду на положення частини п'ятої статті 53 Закону України "Про господарські товариства" та статті 8 ЦК України (аналогія закону) до вирішення питання про вступ (прийняття) спадкоємців (правонаступників) померлого (ліквідованого) учасника правомочність загальних зборів учасників визначається без урахування частки в статутному капіталі, яка належала померлому (ліквідованому) учаснику.

Відтак, під час встановлення правомочності загальних зборів учасників слід враховувати голоси інших учасників товариства, які без голосів, що припадають на частку померлого (ліквідованого) учасника, становлять у сукупності 100 % голосів, що мають враховуватися під час визначення кворуму.

Враховуючи положення п. 2.30 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25 лютого 2016 року №4, розмір часток учасників були правомірно враховані під час прийняття рішення загальних зборів, а саме: ОСОБА_6 - 36.36 % (20 Ч 100 ч 55 =36.36 %); ОСОБА_4 - 45.45 % (25 Ч 100 ч 55=45.45%); ОСОБА_5 - 18.18 % (10Ч 100 ч 55= 18.18%), що в сукупності становить 100% голосів.

Таким чином, під час встановлення правомочності загальних зборів учасників ТОВ "Дібровастрий" від 01 липня 2016 року, враховуючи позицію викладену в п.2.30 вищезазначеної Постанови від 25 лютого 2016 року №4 та враховуючи преюдиційний факт встановлений рішенням господарського суду по справі №5015/1196/12, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що розподіл часток учасників визначений вірно, а саме: ОСОБА_5 - 18,18% відсотків статутного капіталу; ОСОБА_6 - 36,36% відсотків статутного капіталу; ОСОБА_4 - 45,45% відсотків статутного капіталу.

Разом з тим, пунктом 8.2.6. Статуту передбачено, що з питань зазначених у п.п.1 (визначення основних напрямків діяльності товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання) і п.п.2 (внесення змін до Статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу) п.8.2.4. Статуту, а також під час вирішення питання про виключення учасника з товариства, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосують учасники, що володіють у сукупності більш як 50 відсотків загальної кількості голосів учасників товариства.

З протоколу загальних зборів від 01 липня 2016 року вбачається, що за прийняття рішень проголосували учасники ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що в сукупності володіють 54,54% статутного капіталу, ОСОБА_4 "Не голосував".

Відповідно до п.8.2.9. Статуту, збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 % голосів.

Статтею 60 частиною 1 Закону України "Про господарські товариства" встановлено порядок прийняття рішень загальними зборами учасників товариства з обмеженою відповідальністю. Загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 50 відсотками голосів (в редакції Закону №816-VIII ( 816-19 ) від 24.11.2015).

Однак, згідно з ч. 2 ст. 60 ЗУ "Про господарські товариства", передбачено, що Установчими документами товариств, у статутному капіталі яких відсутня державна частка, може бути встановлений інший відсоток голосів учасників (представників учасників), за умови присутності яких загальні збори учасників вважаються повноважними.

Статтю 60 доповнено новою частиною згідно із Законом N 816-VIII

( 816-19 ) від 24.11.2015 \

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та те, що у статутному капіталі ТОВ "Дібровастрий" відсутня державна частка, а статутом товариства передбачено кворум 60 % голосів, то п. 8.2.9. статуту товариства приведений у відповідність до норм чинного законодавства в цій частині.

Оскільки, надання оцінки судом першої інстанції, щодо дійсності кворуму тільки при присутності учасників, які володіють у сукупності більше 50 % голосів не призвело до прийняття неправильного рішення по суті, вони не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, враховуючи 100 % явку учасників товариства загальні збори, проведені 01 липня 2016 року, відповідно до положень п.8.2.9.статуту та ч.2 ст. 60 Закону України "Про господарські товариства", були повноважними, оскільки на них були присутні учасники, що володіють у сукупності 100 відсотками голосів, за прийняття рішення голосували учасники, що в сукупності володіють 54,54% голосів статутного капіталу ТОВ "Дібровастрий".

Посилання заявника касаційної скарги на те, що він був відсутній на загальних зборах оскільки перебував у відрядженні було предметом дослідження судів попередніх інстанцій та визнано судами безпідставними з огляду на наступне.

У протоколі загальних зборів учасників ТОВ "Дібровастрий" від 01 липня 2016 року, зафіксовано присутність позивача. Крім того, надані письмовими поясненнями інших учасників товариства - ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які підтвердили присутність позивача на оспорюваних зборах.

Обгрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій, про те, що долучене позивачем до матеріалів справи посвідчення про перебування у відрядженні з 30 червня 2016 року по 02 липня 2016 року згідно з ст. 43 ГПК України не є беззаперечним доказом, оскільки крім посвідчення позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів перебування позивача у відрядженні, а саме, наказу про відрядження, понесених витрат на проїзд, підтвердження службових витрат, розрахункових документів чи інших документів, які підтверджують укладення договору чи іншої цивільно-правової угоди, які б підтверджували зв'язок відрядження з основною діяльністю підприємства.

Відповідно до пунктом 1 "Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон", затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998р. №59 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011р. №362) роз'яснено, що документами, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника. Днем вибуття у відрядження вважається день відправлення поїзда, літака, автобуса або іншого транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника, а днем прибуття з відрядження - день прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника. При відправленні транспортного засобу до 24-ї години включно днем вибуття у відрядження вважається поточна доба, а з 0 години і пізніше - наступна доба. Якщо станція, пристань, аеропорт розташовані за межами населеного пункту, де працює відряджений працівник, у строк відрядження зараховується час, який потрібний для проїзду до станції, пристані, аеропорту. Аналогічно визначається день прибуття відрядженого працівника до місця постійної роботи. Дата на транспортному квитку (вибуття транспортного засобу з місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою вибуття працівника у відрядження згідно з наказом про відрядження. Дата на транспортному квитку (прибуття транспортного засобу до місця постійної роботи відрядженого працівника) має збігатися з датою прибуття працівника з відрядження згідно з наказом про відрядження (п.7. Інструкції). Також, згідно п.14. Інструкції, підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв'язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (65/95-ВР) та Податкового кодексу України.

У матеріалах справи наявний опис вкладення та поштова квитанція про надіслання на ім'я позивача цінного листа, а саме, повідомлення про скликання загальних зборів засновників ТОВ "Дібровастрий", що свідчать про те, що його було належним чином повідомлено про час, місце та дату проведення загальних зборів товариства. Дана обставина позивачем не заперечувалась.

Відповідно до п. 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин" рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України.

Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: - порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; - позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; - порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів").

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів" при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: - прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону про господарські товариства); - прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону про господарські товариства); - прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону про господарські товариства). При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Згідно із п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 № 13 "Про практику розгляду корпоративних спорів" суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

Враховуючий встановлений факт участі позивача на спірних загальних зборах, враховуючи наявність кворуму на спірних загальних зборах, визначення вірно часток враховуючи вимоги законодавства та визначення відсотків статутного капіталу, які має кожний учасник , належне оформлення прийнятих на них рішень та належне повідомлення позивача про дату, час та місце проведення загальних зборів, колегія суддів вважає вірним висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для визнання недійсним рішень загальних зборів від 01 липня 2016 року.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене. Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07 червня 2017 року у справі № 914/209/17 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді М. М. Малетич

С. Р. Шевчук