РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2017Справа №910/12986/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське»

про стягнення 24 749, 49 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Храмов Я.М.;

від відповідача: не з'явився;

вільний слухач: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» (далі-відповідач 1) та Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (далі-відповідач 2) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 24 749,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування згідно договору страхування № 250512268.15 від 28.05.2015, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

Крім того, позивач просив суд залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_3.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.08.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 31.08.2017 за участю представників сторін.

21.08.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист з інформацією на виконання вимог ухвали суду від 07.08.2017.

30.08.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 2 зазначає, що у діях водія автомобіля «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_4, у відношенні заподіяння шкоди власнику пошкодженого автомобіля «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2 відсутні неправомірні дії та відсутній причинний зв'язок між неправомірною дією та завданою шкодою.

Розглянувши у судовому засіданні 31.08.2017 заявлене у позовній заяві клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів ОСОБА_3, суд відмовив у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки позивач не зазначив, яким саме чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ОСОБА_3.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 21.09.2017.

05.09.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав клопотання, в якому просить суд припинити провадження у справі в частині вимог до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2017 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 12.10.2017.

26.09.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав клопотання про відмову від позову, в якому просить суду прийняти відмову від позову стосовно стягнення страхового відшкодування в порядку регресу з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна».

Також, 26.09.2017 представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» суму страхового відшкодування у розмірі 24 749, 49 грн.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву про відмову від позову в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 прийнято відмову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» від позову в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна». Провадження у справі № 910/12986/17 за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до 1) Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» та 2) Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 24 749, 49 грн., в частині позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» - припинено.

Також, у даному судовому засіданні представник позивача підтримав подану заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши подану позивачем заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» суму страхового відшкодування у розмірі 24 749, 49 грн., суд відзначає наступне.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи наведене, суд визнає подану заяву такою, що відповідає вимогам ст. 22 ГПК України у зв'язку з чим приймає його до розгляду.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, однак були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Приймаючи до уваги, що представники сторін були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників сторін не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 12.10.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.05.2015 між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" укладено договір страхування № 250512268.15, відповідно до якого, було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2.

Вигодонабувачем за договором є: ТОВ «Перша лізингова компанія».

Строк дії договору: з 29.05.2015 по 28.05.2016.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2015 по бул. Дружби народів, 12 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, автомобіля «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля «ВМW», державний номер НОМЕР_4., під управлінням ОСОБА_3

В результаті дорожньо-транспортної пригоди відбулося зіткнення транспортних засобів автомобіля «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3 та «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, в свою чергу водій автомобіля «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 зіткнувся з автомобілем «ВМW», державний номер НОМЕР_4.

Згідно постанов Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2015, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними у скоєнні правопорушення, що сталося 28.09.2015 в м. Києві по бул. Дружби Народів,12 за участю автомобіля «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3, автомобіля «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 та автомобіля «BMW», державний номер НОМЕР_4.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Як зазначає позивач, в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований у Приватному акціонерному товаристві "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" автомобіль «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2, оскільки відповідно до схеми ДТП автомобіль «BMW», державний номер НОМЕР_4 здійснив подальше зіткнення з автомобілем «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2.

З матеріалів справи вбачається, відповідно до звіту № 410 про оцінку автомобіля від 12.10.2015, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2 становить 40 946, 29 грн., згідно рахунку на оплату № 7741 від 13.10.2015, наданого ТОВ «АвтоМотив ЛТД», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2 складає 37 911, 03 грн.

13.11.2015 позивачем складено страховий акт № 134666, згідно якого виплата страхового відшкодування складає 24 749,49 грн.

Відповідно до зазначеного вище звіту, рахунку та страхового акту позивачем виплачено страхове відшкодування у розмірі 24 749, 49 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 9520 від 30.11.2015.

26.04.2016 позивачем на адресу відповідача направлялась претензія №1441, в якій Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" просило відповідача здійснити виплату страхового відшкодування, шляхом перерахування грошових коштів на р/р позивача № НОМЕР_6 у ЗАТ «ОТП Банк», яка отримана відповідачем 28.04.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Листом від 24.06.2016 № 2543 РВ відповідач надав відповідь на вище зазначену претензію позивача, повідомивши, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2, не є страховим випадком для відповідача, оскільки відповідальність водія ОСОБА_5 який керував транспортним засобом «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3, який застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське», перед власником автомобіль «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2 не виникає.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" зазначає, що у зв?язку з тим, що останнім було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2, позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3 застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське» за полісом № АІ/4470020, а також з огляду на те, що водія автомобіля «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3 визнано винними у вчиненні правопорушення, позивач просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 24 749, 49 грн., завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Також, статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як встановлено судом вище, позивачем на виконання зобов'язань за договором страхування страхування № 250512268.15 від 28.05.2015, предметом якого є страхування транспортного засобу «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2, було відшкодовано на користь страхувальника 24 749, 49 грн.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Таким чином, суд зазначає, що до позивача у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до особи, відповідальної за заподіяний збиток із залишком строку позовної давності.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Згідно ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах;

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Як встановлено судом у справі № 757/40729/15-п, 28.09.2015 ОСОБА_5 керуючи автомобілем «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3, рухаючись по бул. Дружби Народів, 12 в м. Києві, всупереч вимогам п. 13.1. Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної дистанції залежно від швидкості руху та дорожньої обстановки та здійснив зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Так, постановою Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2015 у справі № 757/40729/15-п ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340, 00 грн.

Крім того, у постанові суду по справі № 757/40732/15-п встановлено, що 28.09.2015 ОСОБА_4 керуючи автомобілем «ВАЗ», державний номер НОМЕР_1 по бул. Д. Народів в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого зіткнувся з автомобілем «ВМW», державний номер НОМЕР_4. Водієм ОСОБА_4 порушено п.13.1 Правил дорожнього руху України та вчинено правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП матеріальних збитків задано обом транспортним засобам.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2015 у справі № 757/40732/15-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340, 00 грн.

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Суд відзначає, що у даному випадку факт настання відповідальності осіб за вчинення ними певних правопорушень встановлюється у судовому порядку (постанова, рішення, вирок суду).

Відповідно до ст. 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справи про адміністративні правопорушення розглядаються: 1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; 2) виконавчими комітетами сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; 4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, вищими спеціалізованими судами та Верховним Судом України; 5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

За приписами статті 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення виключно судами розглядаються справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 цього ж Кодексу (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Проте, у постановах Печерського районного суду міста Києва від 25.11.2015 у справі № 757/40729/15-п та у справі № 757/40732/15-п не зазначено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.09.2015 по бул. Дружби народів, 12 у м. Києві було пошкоджено застрахований у позивача автомобіль «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2.

Таким чином, у даному випадку Печерським районним судом міста Києва не встановлено вину водія автомобіля «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3, у пошкодженні саме автомобіля «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2. За таких обставин суд не може дійти до беззаперечного висновку, що застрахований у позивача автомобіль «Renault Fluence», державний номер НОМЕР_2, було пошкоджено саме водієм автомобіля «Hyundai Accent», державний номер НОМЕР_3, цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації якого застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхове товариство «Іллічівське» за полісом № АІ/4470020. Як наслідок, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 24 749, 49 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення 24 749, 49 грн. не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 17.10.2017

Суддя Щербаков С.О.