ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Справа № 910/18747/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. -головуючого,
Корнілової Ж.О.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргифізичної особи-підприємця ОСОБА_4
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.17 та рішення господарського суду міста Києва від 22.11.16
у справі№910/18747/16 господарського суду міста Києва
за позовомкомунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва "Плесо"
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 25134,32грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - ОСОБА_5,

У С Т А Н О В И В:

14.05.2010 між комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва "Плесо" (підприємство) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (партнер) було укладено договір Договір №108 про розробку, проектування та впровадження програм з благоустрою та розвитку земель водного фонду м. Києва, відповідно до якого партнер розробляє детальну програму та графік виконання робіт з покращення стану та розвитку об'єкту благоустрою в межах визначеної території (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.2.3. договору підприємство закріплює за партнером об'єкт благоустрою для розробки, проектування та впровадження програм з благоустрою та розвитку території, а також для пайової участі у необхідних для виконання договору заходах, в тому числі для розміщення на ній тимчасових, гідротехнічних, технологічних, рекреаційних та інших споруд або обладнання, за умови надання погодження підприємством.

Згідно п. 2.4 договору партнер, використовуючи рекреаційне обладнання та споруди в межах об'єкту благоустрою, надає послуги населенню рекреаційного, оздоровчого та розважального характеру.

Пунктом 3.2.11 договору передбачено обов'язок партнера вчасно сплачувати пайову участь у благоустрої території об'єкту благоустрою.

Згідно п. 4.1 договору розміри та форма оплати пайової участі (що включає в себе компенсацію податку на землю) у заходах благоустрою закріпленої за партнером прилеглої території встановлюється в Додатку № 2 до цього договору та сплачується партнером до 10 числа місяця, наступного за звітним. При нарахуванні до сплати партнеру пайової участі враховується офіційний індекс інфляції.

За пунктом 4.2 договору оплата здійснюється на підставі даного договору в безготівковій формі шляхом перерахування 100% плати на розрахунковий рахунок підприємства згідно з додатками до цього договору.

Додатком № 2 до Договору № 108 від 14.05.2010р. визначено, що місцем розташуванням об'єкту благоустрою є: АДРЕСА_1; загальна площа об'єкту благоустрою, який закріплюється за партнером для здійснення заходів благоустрою, становить 100 кв.м.; розмір грошової суми пайової участі (з ПДВ) партнера у заходах благоустрою території станом на дату заключення договору становить 5000 грн. 00 коп. на місяць у період з 15 травня по 30 вересня, а в період з 01 жовтня по 14 травня - 2500 грн. 00 коп. протягом всього терміну дії договору і в подальшому нараховується з урахування офіційного індексу інфляції; пайова участь сплачується партнером до 10 числа місяця, наступного за звітним.

Додатком № 3 до Договору № 108 від 14.05.2010 сторони погодили, що розмір пайової участі становить 5000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ - 833 грн. 33 коп., в місяць в період з 15 травня по 30 вересня, а в період з 01 жовтня по 14 травня - 2500 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ - 416 грн. 67 коп. протягом всього терміну дії договору і в подальшому нараховується з урахуванням офіційного індексу інфляції.

Пунктом 7.1. договору встановлено строк його дії - до 30.09.2012.

Стверджуючи, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було не у повному обсязі сплачено розмір пайової участі у заходах благоустрою згідно договору №108 від 14.05.2010 за період з травня 2010 по грудень 2010, який сукупно становить 30 134,32грн., комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва "Плесо" звернулися до суду з позовом про стягнення з підприємця 25 134,32грн. непогашеної заборгованості.

22.11.2016 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Отрош І.М.), залишеним без змін 07.06.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Скрипка І.М., Тищенко А.І., Куксов В.В.) позов задоволено, присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва "Плесо" 25 134,32грн. основної заборгованості та витрати зі сплати судового збору. Судові акти обгрунтовані тим, що матеріали справи містять докази, які не були спростовані відповідачем, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають до задоволення.

У касаційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_4 посилався на неповне з'ясування судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права й ухвалення незаконних судових рішень, які просив скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обгрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.525, 526 ЦК України, які кореспондуються зі статтею 193 ГК України, передбачено обов'язок сторін належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу й інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Перевіряючи дотримання кожною зі сторін своїх обов'язків, судами попередніх інстанцій установлено, що за період з травня 2010 по грудень 2010 розмір пайової участі у заходах благоустрою, який підлягав сплаті відповідачем на користь позивача становив 30 134,32грн., з урахуванням умов договору та додатків до нього щодо розрахунку розміру пайової участі за кожен місяць.

Узявши до уваги загальний розмір грошових коштів, який підлягав сплаті згідно договору № 108 від 14.05.2010, та розмір сплачених відповідачем у якості пайового внеску 5 000,00грн. на виконання зазначеного договору, що не спростовувалось останнім, господарські суди дійшли обгрунтованого висновку про підставність позовних вимог з огляду на відсутність доказів сплати решти основної заборгованості.

При цьому судами враховано, що згідно наказу комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по охороні, утриманню та експлуатації земель водного фонду міста Києва "Плесо" №1/2 від 04.01.2011 дію договору № 108 від 14.05.2010 було припинено в зв'язку з невиконанням ФОП ОСОБА_4 своїх грошових зобов'язань лише з 31.12.2010.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав, тобто вони мають бути відповідним чином доведені в суді.

Статтею 32 ГПК України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст.33, 34 ГРК України).

З огляду на зазначене та враховуючи, що відповідач у порушення умов договору в повному обсязі не виконав свої грошові зобов'язання, що при розгляді справи ним не оспорювалось, вимоги позивача про стягнення 25 134,32грн. суми основного боргу грунтуються на вимогах закону та умовах укладеного договору. Виходячи з чого, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшли обгрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для стягнення спірної суми.

Перевіривши у відповідності до ч.2 ст.111-5 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у постанові апеляційного господарського суду та рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про те, що суди обох інстанцій у відповідності до вимог статей 43, 84, 99, 101 ГПК України вирішуючи спір, повно та об'єктивно розглянули у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідили подані сторонами в обгрунтування своїх вимог та заперечень докази за правилами статей 33, 34 ГПК України, правильно застосували норми матеріального й процесуального права, тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень за наведених у касаційній скарзі мотивів відсутні.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що за вимогами ст.111-7 ГПК України не віднесено до компетенції суду касаційної інстанції.

Пунктом 1 статті 111-9 ГПК України визначено, що касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів оскаржувані судові рішення відповідають установленим ними фактичним обставинам справи, ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому передбачені законом підстави для їх скасування відсутні. Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 22.11.2016 у справі №910/18747/16 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЖ.О. Корнілова
СуддяН.М. Нєсвєтова