РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017Справа №910/7089/17

За позовом Державного підприємства "Укрхімтрансаміак";

до Антимонопольного комітету України;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Публічне акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" (третя особа 1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Відкрите акціонерне товариство "Тольяттіазот" (третя особа 2)

про визнання протиправним та скасування рішення Антимонопольного комітету України.

Суддя О.В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Приліпко О.Д., представник, довіреність № 24 д від 17.02.2017 р.;

Від відповідача: Савчук І.В., представник, довіреність № 300-122/02-32 від 02.03.2017 р.

Потапов М. А., представник, довіреність № 300-122/02-87 від 19.12.2016 р.

Від третьої особи 1: Середа В. П., представник, довіреність № 33 від 05.01.2017 р.;

Пилипенко А. Л., представник, довіреність № 1167 від 25.04.2017 р.;

Бараш М. Я., представник, довіреність № 1165 від 25.04.2017 р.;

Від третьої особи 2: Борисенко А. С., представник, довіреність № 63АА3286282 від

18.09.2016 р.;

Вознюк О.В., представник, довіреність № 63 АА4380777 від 30.07.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить визнати рішення Антимонопольного комітету України від 21.02.2017 року № 51-р "Про закриття провадження у справі та визнання монопольного становища" протиправним та скасувати його, а також стягнути 1 600,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2017 року порушено провадження у справі № 910/7089/17, розгляд справи призначено на 30.05.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року до участі у справі № 910/7089/17 залучено Відкрите акціонерне товариство "Тольяттіазот" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та Публічне акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2017 року замінено найменування позивача у справі з Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" на Державне підприємство "Укрхімтрансаміак".

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києв 30.05.2017 р. представник третьої особи 1 подав клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/6999/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, Господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Господарський суд розглянувши клопотання третьої особи 1 про зупинення провадження у справі не знаходить підстав для його задоволення, оскільки не вбачає неможливості розгляду даної справи до вирішення справи № 910/6999/17, а встановлені у справі № 910/6999/17 обставини не впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, які господарський суд може встановити самостійно.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києв 30.05.2017 р. представник третьої особи 2 подав клопотання про об'єднання однорідних справ № 910/7089/17 за позовом Державного підприємства "Укрхімтрансаміак" та № 910/6457/17 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тольяттіазот" до Антимонопольного комітету України.

Судом було відхилено клопотання третьої особи 2 про об'єднання однорідних позовних заяв з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України суддя має право об'єднати кілька однорідних позовних заяв або справ, у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або в рішенні.

Отже, за наведеною вище нормою є можливим об'єднати справи, у яких беруть участь ті ж самі сторони, тобто - позивач і відповідач.

Крім того, суд звертає увагу, що об'єднання справ № 910/7089/17 за позовом Державного підприємства "Укрхімтрансаміак" та 910/6457/17 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тольяттіазот" перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спорів по суті.

У судовому засіданні 29.06.2017 року представником третьої особи 2 було подане клопотання про залучення до участі у справі Фонд державного майна України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Господарський суд відмовив у задоволенні вищевказаного клопотання, оскільки представник третьої особи 2 не надав суду доказів того, що прийняття рішення у справі може вплинути на права чи обов'язки Фонда державного майна України.

Через загальний відділ діловодства суду представники третьої особи 2 було подано клопотання від 29.06.2017 про витребування від третьої особи 1 доказів, а саме: матеріалів (висновки, акти і звіти) аудиторських перевірок та перевірок органів державного фінансового контролю (звіти, акти перевірок та акти ревізій), в тому числі Державної фінансової служби України, Державної фіскальної служби України та Державної аудиторської служби України, ПАТ "ОПЗ" за 2014-2016 роки. Розглянувши подане третьою особою 2 клопотання, суд відмовив у його задоволенні з підстав необґрунтованості.

У судових засіданнях 29.06.2017 року та 07.09.2017 р. у справі оголошувалась перерва відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 28.09.2017 р., представник позивача та представники третьої особи 2 заявлені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити, вказуючи на те, що оскаржуване рішення № 51-р від 21.02.2017 р. «Про закриття провадження у справі та визнання монопольного становища», прийнято із суттєвим порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, при порушенні процесуальних норм і неповному з'ясуванні обставин справи, що мають для неї значення, а висновки відповідача не відповідають дійсним обставинам справи.

Представники відповідача та третьої особи 1 проти позову заперечували, вказуючи на правомірність, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та безпідставність посилань позивача, якими він мотивує свої позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України є державним органом зі спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері державних закупівель.

Основним завданням відповідача відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб'єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

21.02.2017 за наслідками розгляду матеріалів справи № 136-26/50-15 за заявою Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та подання з попереднім висновком від 06.01.2017 № 136-26/50-18-спр, відповідачем винесено рішення № 51-р "Про закриття провадження у справі про визнання монопольного становища".

Зазначеним рішенням Публічне акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" визнане таким, що протягом 01.01.2014 - 31.10.2016 займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку послуг з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміаку із часткою 100 %. Провадження у справі №136-26/50-15 було закрите без прийняття рішення по суті через недоведення вчинення правопорушення, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на вказаному ринку послуг.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції підлягає закриттю без прийняття рішення по суті, якщо, зокрема, не доведено вчинення порушення.

Як слідує з представленого суду витягу з рішення від 21.02.2017 № 51-р, мотивами звертання заявника у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції - Українського державного підприємства "Укрхімтрансаміак" до Антимонопольного комітету України було невиправдане і безпідставне, на його думку, збільшення Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" розміру оплати (тарифу) за надавані ним послуги з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження аміаку з магістрального аміакопроводу на морські судна.

Українське державне підприємство "Укрхімтрансаміак" створене згідно з наказом Державного комітету промислової політики України від 05.06.2001 № 223 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 22.05.2001 № 571 "Про утворення державного підприємства "Укрхімтрансаміак".

Відповідно до своїх правоустановчих документів Державне підприємство "Укрхімтрансаміак" створене з метою впорядкування розрахунків за транзит аміаку через територію України трубопроводним транспортом та підвищення безпеки експлуатації українського відрізку аміакопроводу Тольятті-Горлівка-Одеса, спеціально для здійснення транспортування аміаку російського та українського походження трубопровідним транспортом через територію України і проведення розрахунків з підприємствами, що беруть участь у його транзиті. Для забезпечення виконання статутних завдань і безперервного та безпечного транзитного транспортування аміаку Державне підприємство "Укрхімтрансаміак" укладає господарські договори з українськими та російськими суб'єктами господарювання про транспортування (транзит) аміаку магістральним аміакопроводом, який знаходиться на його балансі, через територію України.

У ході розгляду справи судом було з'ясовано, що з моменту свого створення Державне підприємство "Укрхімтрансаміак" безперервно має договірні правовідносини з позивачем, предметом яких було надання Публічним акціонерним товариством "Одеський припортовий завод" послуг з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження аміаку з магістрального аміакопроводу на морські судна.

Згідно з договірними домовленостями позивача і третьої особи-1 за 2013 рік вартість таких послуг становила 79,90 грн. за одну тонну (без ПДВ), що було еквівалентно 10,00 доларів США. Проте, у подальшому виконавець неодноразово ініціював збільшення вартості своїх послуг, що на переконання Державного підприємства "Укрхімтрансаміак" є зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку.

Позивач у справі № 910/7089/17 вважає рішення відповідача від 21.02.2017 № 51-р таким, що прийнято всупереч вимогам діючого законодавства, при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, а тому просить визнати його протиправним та скасувати.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення.

Судом встановлено, що Державне підприємство "Укрхімтрансаміак" звернулося до господарського суду з даним позовом в межах зазначеного строку, а саме 28.04.2017 р., оскільки копію рішення № 51-р позивачем було отримано 02.03.2017 супровідним листом, що підтверджується роздруківкою відстеження пересилання поштових відправлень за штриховим ідентифікатором 058.

Розглянувши заявлений спір по суті з неухильним дотриманням приписів процесуального законодавства та норм матеріального права, суд не погоджується з твердженнями та мотивацією позивача та не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, зважаючи на таке.

Так, матеріалами справи підтверджується, що предметом розгляду справи № 136-26/50-15 були взаємовідносини між позивачем та третьою особою-1, об'єктом аналізу для визначення монопольного (домінуючого) становища були послуги з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміак, період дослідження становив 01.01.2014 - 31.10.2016.

На переконання суду, рішення відповідача в оскаржуваній частині є законним, обґрунтованим, таким, що прийняте в межах повноважень і в порядку, визначеному законодавством, а доводи позивача не підтверджуються фактичними обставинами, з огляду на наступне.

Щодо посилань позивача про необґрунтованість висновків відповідача щодо визначення ПАТ «ОПЗ» таким, що займало монопольне (домінуюче) становище виключно в обмежений період, а саме з 01.01.2014 р. по 31.10.2016р.

Відповідно до п. 7.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, часові межі ринку визначаються як проміжок часу (як правило - рік), протягом якого відповідна сукупність товарно-грошових відносин між продавцями (постачальниками, виробниками) і споживачами утворює ринок товару із сталою структурою.

Підстави для дослідження періоду становища ПАТ «ОПЗ» до 01.01.2014 були відсутні з огляду на те, що до 01.01.2014 вартість послуг з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміаку була не змінною та жодних скарг на цю вартість у заявника не було.

Докази у справі, розрахунки ПАТ «ОПЗ» вартості послуг з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміаку підтверджуються матеріалами справи по 31.10.2016.

В період з 31.10.2016 по 21.02.2017 (дата прийняття рішення у справі) здійснювалися процесуальні дії, а саме: аналіз матеріалів підготовка подання з попередніми висновками у справі та направлення його сторонам у справі; аналіз заперечень на подання з попередніми висновками, які були отримані від сторін у справі; підготовка проекту рішення.

Відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605, Комітет може визначати становище суб'єкта господарювання лише за певний період, що був в минулому та не може визначати становище суб'єкта господарювання на майбутній період.

Подібні права щодо визначення на майбутні періоди монопольного становища є лише у відповідних національних комісій, що регулюють суб'єктів природних монополій.

В той же час Комітетом досліджувалось монопольне (домінуюче) становище ПАТ «ОПЗ» лише за той період, в якому відбувалось порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Таким чином, Комітетом правомірно було досліджено саме період з 01.01.2014 по 31.10.2016.

Щодо ігнорування відповідача кваліфікувати дії суб'єкта господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку.

В позовній заяві ДП «Укрхімтрансаміак» зазначає, що Комітет, попри свій прямий обов'язок, не надав у Рішенні №51-р належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ним при дослідженні ринку надання послуг з прийняття, захолоджування зберігання та відвантаження на морські судна аміаку, не встановлено ознаки зловживання AT «ОПЗ» монопольним становищем при наданні таких послуг.

Проте, як виходить з тексту оскаржуваного Рішення №51-р та матеріалів справи № 136-26/50-15, AT «ОПЗ» надавав Комітету вичерпні дані та докази для проведення Комітетом об'єктивного і повного дослідження і аналізу зростання витрат та обґрунтованості цін на перевантаження аміаку.

З оскаржуваного Рішення №51-р вбачається, що проаналізувавши надані під час збору доказів у справі розрахунки ПАТ «ОПЗ» вартості послуг з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміаку, Комітетом не було виявлено необгрунтованого включення до цих розрахунків витрат, за рахунок яких необгрунтовано підвищувалась вартість вказаних послуг.

За результатами аналізу розрахунків ПАТ «ОПЗ» Комітетом встановлено, що підвищення вартості послуг з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміаку відбувалось у зв'язку із стрімким підвищенням вартості енергоносіїв, вартості природного газу й девальвацією національної валюти України - гривні та уникненням збитковості виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що під час здійснення аналізу ціноутворення ПАТ «ОПЗ», Комітетом аналізувався кожен етап підвищення вартості послуг з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміаку разом з аналізом складових, за рахунок яких відбувалось таке підвищення.

За таких умов, твердження позивача стосовно не дослідження комітетом вартості послуги з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміаку є необгрунтованими.

Щодо твердження позивача про ігнорування вимог останнього щодо призначення економічної експертизи у справі № 136-26/50-15.

Відповідно до частини першої статті 43 Закону України «Про захист економічної конкуренції», органи Антимонопольного комітету України за власною ініціативою чи за клопотанням особи, яка бере участь у справі, мають право призначати експертизу.

Проте, питання щодо призначення експертизи є правом органів Комітету, а не обов'язком, та реалізовується зазначене право у разі відсутності достатньої правової впевненості або спеціальних знань.

Так, згідно з абзацом восьмим пункту 23 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 року № 5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 6 травня 1994 року за № 90/299 (у редакції розпорядження Антимонопольного комітету України від 29 червня 1998 року № 169-р) (зі змінами), для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, техніки, ремесла тощо, розпорядженням органів Комітету, яким підвідомча справа, може бути призначена експертиза.

Судом встановлено, що під час з'ясування всіх обставин справи № 136-26/50-15 та аналізу отриманих документів в ході розгляду зазначеної справи, Комітет, не потребував спеціальних знань у галузі науки, техніки, ремесла тощо.

Враховуючи вище викладене, листом Комітету від 23.11.2016 № 130-29/07-12492 було надано відповідь позивачу, що на даний час, Комітет не бачить необхідності в призначенні експертизи у справі № 136-26/50-15.

З викладеного слідує, що проведене відповідачем дослідження монопольного (домінуючого) становища третьої особи 1 здійснено у повній відповідності до вимог Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, а Публічне акціонерне товариство "Одеський припортовий завод" згідно з ч.1 ст. 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" протягом 01.01.2014-31.10.2016 займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку послуг з приймання, захолоджування, зберігання та відвантаження на морські судна аміаку з часткою 100 відсотків.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є:

- неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи;

- недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими;

- невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Отже, з встановлених у даній справі обставин вбачається, що позивачем не подано суду доказів на підтвердження наявності підстав для визнання недійсним рішення № 51-р від 21.02.2017 р. у розумінні статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», натомість відповідачем підтверджено обставини, наведені у рішенні № 51-р, а тому зазначене рішення є законним і обґрунтованим.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко

Дата складання рішення 11.10.2017 р.