П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2017 року м. Київ

Судова палата у господарських справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого Берднік І.С.,
суддів:Ємця А.А., Жайворонок Т.Є.,
за участю представників:

Запорізької міської ради - Денщикова О.О.,

товариства з обмеженою відповідальністю

«Запорізький титано-магнієвий комбінат» - Вовка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою Запорізької міської ради про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20 вересня 2016 року у справі

№ 908/100/16 за позовом Запорізької міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Запорізька міська рада (далі - Запорізька міськрада) звернулася до Господарського суду Запорізької області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (далі - ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат») про стягнення збитків у розмірі 391 439,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач як замовник будівництва «Реконструкція складу товарного магнію під склад кислот, хімреактивів, сипучих матеріалів, спецодягу, взуття та хімпосуду» за адресою: місто Запоріжжя, вул. Теплічна, 18, у порушення вимог статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року

№ 3038-VІ (далі - Закон № 3038-VІ) та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя, затвердженого рішенням Запорізької міськради від 24 грудня 2012 року № 77 (далі - Порядок), не уклав договору про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури (далі - договір про пайову участь) та не перерахував до бюджету міста Запоріжжя коштів для створення і розвитку інфраструктури міста, чим завдав територіальній громаді збитків у виді упущеної вигоди.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 11 березня

2016 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14 червня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Вищий господарський суд України постановою від 20 вересня

2016 року залишив постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14 червня 2016 року без змін.

У заяві про перегляд постанови Вищого господарського суду України

від 20 вересня 2016 року, поданій з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), Запорізька міськрада, посилаючись на невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах положень

статей 1, 2, 26, 40 Закону № 3038-VI, статей 9, 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-ХІV (далі - Закон

№ 687-ХІV), статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, статей 224, 225 Господарського кодексу України, просить скасувати постанову Вищого господарського суду України від 20 вересня 2016 року, постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14 червня 2016 року і рішення Господарського суду Запорізької області від 11 березня 2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування своїх доводів Запорізька міськрада долучила до поданої заяви копію постанови Верховного Суду України від 22 березня

2017 року у справі № 908/312/16 (3-1553гс16).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені заявником обставини, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України вважає, що подана Запорізькою міськрадою заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11116 ГПК заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана, зокрема, з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На думку заявника (Запорізької міськради), невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції у справі № 908/100/16 висновкам Верховного Суду України підтверджується постановою Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 908/312/16 (3-1553гс16).

Проте з такими доводами заявника погодитися не можна.

У постанові від 22 березня 2017 року у справі № 908/312/16

(№ 3-1553гс16) Верховний Суд України, застосувавши положення статей 2, 10, 40 Закону № 3038-VI, статей 4, 9 Закону № 687-ХІV, дійшов висновку, що реконструкція будівлі без забудови нової земельної ділянки не звільняє замовника від обов'язку укладення договору про пайову участь, а також від перерахування коштів пайової участі. Тому неправомірна бездіяльність замовника щодо його обов'язку взяти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури населеного пункту є протиправною формою поведінки, внаслідок якої міськрада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів (упущена вигода), що перебуває у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача, а сукупність наведених елементів є підставою для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків.

Разом із тим у справі № 908/100/16, яка розглядається, Вищий господарський суд України погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що дія положень статті 40 Закону № 3038-VI не поширюється на ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат», оскільки укладення договору про пайову участь є обов'язковим на етапі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Оскільки об'єкт будівництва вже прийнято в експлуатацію, відповідач не несе обов'язку укладати договір про пайову участь і сплачувати пайовий внесок після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, а тому дії відповідача не містять елементів складу цивільного правопорушення і немає підстав для відшкодування позивачеві збитків у виді упущеної вигоди.

Таким чином, із змісту оскаржуваної постанови Вищого господарського суду України від 20 вересня 2016 року і зазначеної постанови Верховного Суду України від 22 березня 2017 року, копію якої додано до заяви, вбачається, що суди дійшли різних висновків про задоволення або відмову в задоволенні пред'явлених позовних вимог залежно від встановлених обставин, заперечень відповідачів і предмета правового регулювання, а тому не вбачається невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах одних і тих самих норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 статті 11126 ГПК Верховний Суд України відмовляє в задоволенні заяви про перегляд судових рішень господарських судів, якщо обставини, які стали підставою для перегляду судового рішення у справі, не підтвердилися.

З огляду на викладене у задоволенні заяви Запорізької міськради про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 20 вересня 2016 року слід відмовити.

Відповідно до пункту 6 розділу XІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII і керуючись статтями 11123 , 11124 , 11125 ГПК, Судова палата у господарських справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні заяви Запорізької міської ради про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 20 вересня 2016 року у справі № 908/100/16.

Постанова є остаточною і може бути оскаржена тільки з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 11116 ГПК.

Головуючий І.С. Берднік

судді: А.А. Ємець

Т.Є. Жайворонок