ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р.Справа № 923/331/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: В.В. Лашина

суддів: Л.В. Лавриненко

І.Г. Філінюка

При секретарі А.В. Безпалюку

Представники сторін в судове засідання не з'явилися.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

на ухвалу Господарського суду Херсонської області від 01.06.2017 р.

по справі № 923/331/17

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг-С"

про визнання банкрутом

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", звернувся до господарського суду Херсонської області із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Айсберг-С", за загальною процедурою, посилаючись на неспроможність Боржника у строк більше ніж три місяці сплатити борг у сумі більше 300 мінімальних розмірів заробітних плат за рішенням суду, відповідно до ст.ст.10, 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду від 20.04.2017р. заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 01.06.2017 (суддя Пінтеліна Т.Г.) відмовлено ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" у порушенні провадження у справі про банкрутство.

Будучи незгодними з зазначеною ухвалою, ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати, а справу скерувати до суду першої інстанції для розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-1 ГПК України справи про банкрутство розглядаються в порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону про банкрутство справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Вказаною статтею визначено, що безспірні вимоги кредиторів підтверджуються судовим рішенням, що набрало законної сили і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Згідно зі ст. 16 Закону про банкрутство завдання підготовчого засідання суду полягає в з'ясуванні ознак неплатоспроможності боржника, наявності чи відсутності правових підстав для порушення справи про банкрутство. Якщо справа порушується за заявою кредитора (кредиторів), господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Підставою для порушення провадження у справі про банкрутство є встановлення факту неплатоспроможності боржника. Частиною 3 статті 10 Закону про банкрутство чітко встановлені ознаки неплатоспроможності боржника, а саме: а) грошові вимоги, які повинні складати 300 мінімальних розмірів заробітної плати; б) вимоги мають бути безспірними; в) такі вимоги повинні бути не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Зазначена стаття також визначає критерії, що підтверджують безспірний характер вимог кредитора, а саме: безспірними є грошові вимоги, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

При цьому частина 1 ст. 15 Закону про банкрутство, в якості однієї з підстав для повернення без розгляду заяви про порушення справи про банкрутство передбачає не подання заявником-кредитором доказів неспроможності боржника виконати грошові зобов'язання перед кредиторами в розмірі, визначеному ч. 3 ст. 10 цього Закону, протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, системний аналіз ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 15 Закону про банкрутство свідчить, що за загальним правилом правовими підставами для порушення справи про банкрутство є наявність у ініціюючого кредитора (кредиторів) безспірних грошових вимог до боржника, які сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати та не були задоволені боржником протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відмовляючи в порушенні провадження у справі, господарський суд виходив з того, що ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" не доведено безспірності грошових вимог до боржника.

При цьому судом зазначено що з тексту рішення суду № 910/18700/16 не вбачається, що ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" надав належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог.

Однак колегія суддів не погоджується з такими висновками господарського суду з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звернувшись до господарського суду з заявою про визнання ТОВ "Айсберг-С" банкрутом, ініціюючим кредитором на підтвердження своїх вимог щодо їх безспірності, розміру заборгованості та строку їх незадоволення, надано рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у справі № 910/18700/16 яким стягнуто з Боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг-С» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-Логістичний Комплекс Арктика» суму коштів у розмірі 44 143 153 грн. та 1378 грн 00 коп. судового збору.

На виконання вказаного рішення суду було видано наказ від 05.12.2016р.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 53217911 з виконання зазначеного наказу Господарського суду міста Києва була винесена державним виконавцем 30.12.2016р.

З моменту відкриття виконавчого провадження ВП № 53217911 минуло більше трьох місяців.

Доказів виконання вказаного вище судового рішення господарського суду боржником матеріали справи не містять, борг перед заявником станом на дату порушення провадження у даній справі про банкрутство не погашено.

Відповідно до довідки Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 11.04.2017 на момент подання цієї інформації, грошових коштів та майна боржника не виявлено.

Таким чином, станом на дату порушення провадження у даній справі, грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника в загальному розмірі 44 143 153 грн. є безспірними, не задоволені боржником протягом більше трьох місяців у виконавчому провадженні та перевищують 300 мінімальних заробітних плат та підтверджені рішенням суду, яке набрало законної сили.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 № 8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18.11.2003 №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу геs judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п. 2.6 постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиційність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

При цьому, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

В даному випадку, господарським судом поставлено під сумнів судове рішення господарського суду міста Києва від 15.11.2016 у справі № 910/18700/16 яке набрало законної сили та є чинними, що є недопустимим.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Херсонської області не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що при прийнятті апеляційної скарги до провадження, помилково було залишено поза увагою що скаржником аплачено судовий збір не в повному обсязі.

Порядок та розмір справляння судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 року (з наступними змінами та доповненнями).

Підпунктами 8-10 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік заяв у справі про банкрутство, за подання яких справляється судовий збір, а саме: заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство; заяви про порушення справи про банкрутство; заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною.

Ставки судового збору з апеляційних скарг, що подаються на судові рішення, винесені у справі про банкрутство за наслідками розгляду вказаних заяв і скарг, встановлено підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", а саме: за подання апеляційної скарги у справах про банкрутство ставки судового збору встановлюються у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні заяви і скарги (пункт 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/2093/15 від 12.11.2015 року "Про деякі питання практики застосування Закону України "Про судовий збір" (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22.05.2015 року № 484-VІІІ)").

Відповідно до підпункту 13 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції від 22.05.2015 № 484-VIII, яка набрала чинності 01.09.2015) при поданні до господарського суду заяви про порушення справи про банкрутство ставка судового збору складає 10 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу становить 1600 грн.

Отже, при поданні апеляційної скарги на ухвалу господарського суду про відмову в порушенні справи про банкрутство, у даній справі має бути сплачений судовий збір у розмірі 17600 грн.

Однак, згідно квитанції № 173 від 22.06.2017 року скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1600 грн., що є менше встановленого законом розміру.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з скаржника в дохід державного бюджету недоплачену суму судового збору в розмірі 16000 грн.

Керуючись ст.ст .101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" задовольнити, а ухвалу господарського суду Херсонської області від від 01.06.2017 р. по справі № 923/331/17 - скасувати.

Матеріали справи повернути господарському суду Херсонської області для розгляду.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" в дохід державного бюджету (Отримувач коштів - Управління Державної казначейської служби України у м. Одеса, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38016923; банк отримувача- ГУДКС України в Одеській області; код банку отримувача (МФО) 828011; Рахунок отримувача 2002; Код класифікації доходів бюджету 22030101) судовий збір в сумі 16000 грн. за апеляційний розгляд справи.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя І.Г. Філінюк