ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017р. Справа № 914/1824/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна агенція «Логістик Системс», м. Київ

до відповідача: Приватного підприємства «Агролеон-Захід», м. Жовква, Львівська область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРМАК»

про стягнення 11 000 грн. 00 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Зубко С.В.

Представники:

від позивача: Олійник О.В., представник (ордер ЛВ №032590 від 16.07.2017);

від відповідача: Бєлановський В.П., представник (довіреність №332 від 20.09.2017);

від третіх осіб: не з'явився

Товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортна агенція «Логістик Системс», м. Київ звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «Агролеон-Захід», м. Жовква, Львівська область про стягнення 11 000 грн. 00 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 06.09.2017 призначив розгляд справи на 25.09.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивачем відповідно до заявки на перевезення ПП «Агролеон-Захід», як вантажовідправнику, було надано послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом загальною вартістю 11 000 грн. 00 коп. Однак, ПП «Агролеон-Захід» свої зобов'язання щодо оплати не виконав, станом на дату подання позову заборгованість становила 11 000 грн. 00 коп. Таким чином, позивач просив суд стягнути ПП «Агролеон-Захід» на користь позивача 11 000 грн. 00 коп. боргу та судові витрати, в тому числі витрати на оплату послуг адвоката.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у поданому через канцелярію суду відзиві на позовну заяву.

Треті особи явку представників в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, 22 травня 2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна агенція «Логістик Системс» (перевізник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (замовник) було укладено заявку на надання транспортних послуг №22.

Відповідно до заявки №22 від 22.05.2017 позивач зобов'язувався здійснити перевезення вантажу за маршрутом м. Радехів, Львівська область - м. Тростянець, Вінницька область.

Вартість перевезення згідно заявки №22 від 22.05.2017 становила 11 000 грн. 00 коп.

Позивач умови, зазначені в заявці №22 від 22.05.2017 виконав повністю, що підтверджується належним чином оформленою товарно-транспортною накладною №116-5 від 23.05.2017 з відміткою вантажоодержувача про одержання вантажу.

Умовами заявки №22 від 22.05.2017 передбачено, що оплата проводиться протягом 2 днів після вивантаження.

В подальшому, як зазначив позивач, у зв'язку із відсутністю оплати послуг з перевезення, позивач звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 із претензією, яка залишена без розгляду та задоволення. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 усно повідомила позивача, що заявка на вищевказане перевезення нею не підтверджувалась. З огляду на наведене, позивач звернувся до ПП «Агролеон-Захід» з усним запитом про те, яким чином надано замовлення на перевезення фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1. ПП «Агролеон-Захід» повідомив позивача, що заявку на перевезення було подано Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРМАК». Позивач вказав ПП «Агролеон-Захід», що в нього з ТзОВ «ІНТЕРМАК» жодних господарських відносин не має та вимагав у ПП «Агролеон-Захід», як вантажовідправника, сплатити вартість перевезення. Проте, ПП «Агролеон-Захід» відмовилося сплати вартість послуг з перевезення, посилаючись на те, що оплата буде здійснена лише підприємству, якому він надіслав заявку на перевезення - ТзОВ «ІНТЕРМАК»

Позивач надсилав ПП «Агролеон-Захід», фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та ТзОВ «ІНТЕРМАК» претензії про сплату вартості перевезення в розмірі 11 000 грн. 00 коп., яка залишені ними без задоволення.

Як зазначив позивач, у зв'язку з неналежним виконанням Приватним підприємством «Агролеон-Захід» як вантажовідправником, своїх обов'язків щодо оплати вартості послуг, позивач просив суд стягнути з нього 11 000 грн. 00 коп. боргу.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до частини 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується ст. 218 ЦК України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорюваних окремих його частин може доводитися, в тому числі, письмовими доказами.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Приватного підприємства «Агролеон-Захід» 11 000 грн. 00 коп. вартості перевезення. Як на підставу стягнення вищевказаної суми з Приватного підприємства «Агролеон-Захід» позивачем вказано той факт, що у даному перевезенні Приватне підприємство «Агролеон-Захід» виступало вантажовідправником. Відповідачем було складено товарно-транспортну накладну, у якій зазначено, що перевізником є позивач, у якого виникає право вимагати у відповідача оплати коштів за виконане перевезення.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 50 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено істотні умови договору перевезення вантажу автомобільним транспортом, якими є найменування та місцезнаходження сторін, найменування та кількість вантажу, його пакування, умови та термін перевезення, місце та час навантаження і розвантаження, вартість перевезення, інші умови, узгоджені сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Статтею 511 ЦК України встановлено, що зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Як вбачається із товарно-транспортної накладної №116-5 від 23.05.2017, у ній не зазначено вартість перевезення (ціну), що свідчить про відсутність досягнення згоди між позивачем та відповідачем щодо істотної умови договору перевезення.

Таким чином, товарно-транспортна накладна №116-5 від 23.05.2017 не передбачає для Приватного підприємства «Агролеон-Захід» обов'язку сплатити Товариству з обмеженою відповідальністю «Транспортна агенція «Логістик Системс» вартість такого перевезення.

Позивачем не долучено до матеріалів справи інших договорів перевезення, в тому числі укладених в спрощений спосіб, з яких би вбачалося, що між сторонами виникли відносини з перевезення вантажу та/або у Приватного підприємства «Агролеон-Захід» виник обов'язок сплатити вартість такого перевезення.

Слід також зазначити, що статтею 104 Статуту автомобільного транспорту Української УРСР передбачено, що остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться замовником автотранспорту на підставі рахунку автотранспортного підприємства або організації.

Як зазначалося вище, Приватне підприємство «Агролеон-Захід» не виступало перед позивачем як замовник послуг з перевезення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовна вимога необґрунтована та безпідставна, а тому в позові слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини позивача, то судові витрати по розгляду справи необхідно покласти на позивача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626, 909 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні 25.09.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 02.10.2017 р.

Суддя Мазовіта А.Б.