ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р.Справа № 922/2318/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс плюс2", м. Київ
до 1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Добромед", м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Марічка", м. Харків
про про стягнення коштів, розірвання договору та виселення
за участю представників:

позивача - Кінаш Р.М., довіреність № б/н від 10.11.16;

відповідача 1 - не з'явився;

відповідача 2 - Остапенко В.В., довіреність № б/н від 01.09.17;

3-ї особи - Новосад Р.М., довіреність № б/н від 25.09.17

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аверс Плюс2", м. Харків (позивач) 13.07.2017 звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідачів: 1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків, 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Добромед", м. Харків, в якому просить суд:

1) стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ "Аверс Плюс2" суму заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014 року в розмірі 188032,00 грн.;

2) розірвати договір оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014 року, укладений між ТОВ "Добромед" та ФОП ОСОБА_1 із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням акту повернення нежитлових приміщень;

3) виселити ФОП ОСОБА_1 з нежитлових приміщень загальною площею 146,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення приміщення від його майна, речей та найманих ним працівників, що перебувають в приміщеннях з приведенням орендованого приміщення в стан придатний для використання ТОВ "Аверс Плюс2" без обмежень з боку третіх осіб. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.09.2017 розгляд відкладено на 16.09.2017 р. об 11:30год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

22.09.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №31058), мотивоване неможливістю розгляду справи до вирішення справи №910/10123/17, яка розглядається господарським судом м. Києва.

22.09.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача 2 надійшли заперечення на вимогу позивача (вх. №31055), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

22.09.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи відповідача 2 надійшло письмове пояснення (вх. № 31056), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

26.09.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи позивача надійшли: заперечення на заяву про зупинення провадження у справі та Клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

За клопотанням позивача (т.с. І а.с. 188), у відповідності до ст. 81-1 ГПК України, запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: КП "Діловодство спеціалізованого суду". Для архівного оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер 10392.

Позивач в судове засідання 26.09.2017 з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на задоволенні позову. Також, в засіданні підтримав подану 11.09.2017 заяву про виключення ТОВ "Добромед" зі складу відповідачів (т.с. І а.с. 137).

Відповідач 1 в судове засідання 26.09.2017 не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Відповідач 2 в судове засідання 26.09.2017 з'явився, проти позову заперечив повністю з підстав, викладених у наданому раніше відзиві на позовну заяву.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів в судове засідання 26.09.2017 з'явилась та надала пояснення, в яких проти позову заперечила, проте підтримала подане клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №31058), яке просить суд задовольнити та провадження у справі зупинити.

Розглянувши заяву позивача про виключення ТОВ "Добромед" зі складу відповідачів (вх. №29141 від 11.09.2017), заслухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін та третьої особи, суд дійшов до висновку про відмову в її задоволенні як в процесуально необгрунтованій, оскільки такої процесуальної дії, як вилучення з числа відповідачів чинним господарським процесуальним законодавством не передбачено.

Розглянувши клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів про зупинення провадження у справі (вх. №31058), заслухавши думку присутніх у судовому засіданні представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у даній справі, з огляду на наступне.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

У даному разі, розгляд справи №910/10123/17 не є підставою, що унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справ з огляду на наявність обставин та наявних матеріалів справи для дослідження наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи для встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Разом з тим, господарський суд звертає увагу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів на те, що розглядаючи вимогу про стягнення заборгованості за договором та розірвання самого договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014, суд у будь-якому випадку зобов'язаний дослідити питання щодо належного виконання сторонами умов договору та встановити наявність у кредитора права вимоги до боржника, а отже, встановлення таких обставин входить до предмета доказування саме у межах вирішення спору у даній господарській справі №922/2318/17.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити на приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (&66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, господарський суд звертає увагу на те, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що розгляд справи №910/10123/17 не є перешкодою для встановлення відповідно до ст. 43 ГПК України суттєвих обставин у даній справі при її розгляді господарським судом, а конкретні обставини даної справи надають можливість розглянути даний спір без очікування результатів вказаної вище справи.

Отже, у даному випадку відсутня така умова зупинення провадження у справі як неможливість розгляду даної господарської справи.

З огляду на викладене, обставина, наведена третьою особою у своєму клопотанні про зупинення провадження у справі (т.с. І а.с. 200-202) не є підставою для зупинення провадження у даній господарській справі, у зв'язку з чим вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Таким чином, за висновками суду, матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, тому справа №922/2318/17 розглядається відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, - за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 26.09.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

18.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Добромед" (орендодавцем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендарем) було укладено договір оренди нежитлових приміщень (далі-Договір) (т.с. І а.с. 15-16), відповідно до умов п. 1.1. якого, орендодавець передає орендарю у користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 60 кв.м., для торгівлі косметичними товарами та туалетними приналежностями за плату та на строк, передбаченими цим договором (п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 1.3. Договору, орендовані приміщення належать орендодавцю на праві власності.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі нежитлових приміщень, які є невід'ємною частиною договору (Додаток № 1) (п. 1.4. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору, за орендовані приміщення орендар сплачує щомісячно орендодавцю договірну орендну плату в розмірі 7680,00 грн., ПДВ не передбачено, у місяць, із розрахунку 128,00 грн. за 1 кв.м. орендованої площі виходячи із площі фактично орендованих приміщень.

Перерахування орендодавцеві орендної плати здійснюється орендарем до 20 числа поточного місяця (п. 3.2. Договору).

Умовами пункту 5.1. Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014 орендодавець та орендар погодили строк його дії та умови дострокового розірвання Договору. Так, згідно з умовами вгаданого п. 5.1. Договору, Договір набирає чинності з дня підписання сторонами акту приймання - передачі нежитлових приміщень і укладений до 31.08.2017 року.

Дострокове розірвання договору можливе за згодою сторін, а також відповідно до діючого законодавства України (п. 5.2. Договору).

Умовами п.п. 6.1., 6.2., 6.3., 6.4. Договору орендодавець та орендар погодили умови передачі та повернення орендованих приміщень.

Так, орендодавець на протязі1 календарного дня передає, а орендар приймає у користування приміщення, яке оформлюється актом приймання - передачі, який підписується сторонами.

У разі закінчення строку дії договору, а також у разі розірвання договору, орендар зобов'язаний звільнити нежитлові приміщення від майна та повернути орендодавцю на протязі 1 дня з моменту настання однієї з умов, зазначених у даному пункті.

Повернення нежитлових приміщень оформлюється Актом повернення приміщень, який підписується сторонами.

Орендар зобов'язаний повернути нежитлові приміщення орендодавцю в належному стані, з урахуванням фізичного зносу.

Як вбачається з акту приймання - передачі в орендне користування нежитлових приміщень (т.с. І а.с. 17), Товариство з обмеженою відповідальністю "Добромед" (орендодавець) з однієї сторонами та Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (орендар) з другої сторонами у відповідності до договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014, склали даний Акт про те, що проведений технічний огляд нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, переданих в орендне користування.

02.01.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Добромед" (орендодавець) та фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (орендар) уклали Додаткову угоду № 1, якою площа орендованих приміщень була збільшена з 60 кв.м. на 146.90 кв.м. з оплатою 128 гри. за 1 кв.м. (т.с. І а.с. 18). Також, з урахуванням вказаної Додаткової угоди № 1 від 02.01.2016 між сторонами було складно та підписано Акт приймання - передачі в орендне користування нежитлових приміщень від 02.01.2016 (т.с. І а.с. 19)

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Аверс Плюс2" звернулось з даним позовом до господарського суду, в якому просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ "Аверс Плюс2" суму заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014 року в розмірі 188032,00 грн.; розірвати договір оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014 року, укладений між ТОВ "Добромед" та ФОП ОСОБА_1 із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням акту повернення нежитлових приміщень та виселити ФОП ОСОБА_1 з нежитлових приміщень загальною площею 146,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення приміщення від його майна, речей та найманих ним працівників, що перебувають в приміщеннях з приведенням орендованого приміщення в стан придатний для використання ТОВ "Аверс Плюс2" без обмежень з боку третіх осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивачем наголошено про те, що на підставі договору про відступлення права вимоги №Ф-9/2016 від 27.07.2016 та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.07.2016 з 19.08.2016 року (зареєстровано право власності) та по сьогоднішній день ТОВ «Аверс Плюс2» є власником нежитлових приміщень 1-го поверху №13, 14, 13а, 136, 13в, 13г, 13д, 13е, 13ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі №13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у в літ. «А-7» в буд. АДРЕСА_1 (загальна площа 249.2 кв.м.) частина яких є предметом договору оренди. На підтвердження вказаного, позивачем подано разом з позовною заявою копію примірника відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.с. І а.с. 13-14).

Також, позивачем в позовній заяві зазначено про те, що Відповідачу 1 - фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 про зміну власника приміщення було відомо, про що позивач посилається на те, що Відповідач 1 звертався до господарського суду з позовною заявою до ТОВ «Аверс Плюс2» про усунення перешкод у користуванні майном.

Враховуючи вищенаведене, позивачем зазначено про те, що після зміни власника нежитлових приміщень, до ТОВ "Аверс Плюс2" перейшли всі права та обов'язки Орендодавця, відповідно до Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014 , який адже з моменту набуття ТОВ "Аверс Плюс2" права власності на зазначені приміщення жодних додаткових угод до Договору оренди, в тому числі про дострокове розірвання, не укладалося та приміщення товариству орендарем не поверталося, Акти повернення приміщень не підписувалися (згідно з п. 6.3 Договору), тому відповідач 1, в порушення умов Договору, знаходячись в орендованому приміщенні та використовуючи його в своїй господарській діяльності не виконує покладені на нього обов'язки та не сплачує орендної плати власнику майна - ТОВ "Аверс Плюс2" за таке користування, починаючи з першого місяця, з вересня 2016 року та до червня 2017 року, у зв'язку із чим, у Відповідача 1 (орендаря) виникла заборгованість за користування нежитловими приміщеннями в розмірі 188032,00 (нарахованих за 10 місяців).

Таким чином, позивачем наголошено про те, що відновлення порушених права власника ТОВ "Аверс Плюс2" на отримання прибутку від свого майна через здачу його в оренду можливе тільки шляхом стягнення з орендаря Відповідача 1 - ФОП ОСОБА_1 заборгованості за користування орендованим майном, розірвання Договору оренди нежитлових приміщень та виселення орендаря з приміщень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З урахуванням норм ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З урахуванням зазначеного, чинним законодавством передбачений порядок укладення зміни господарських договорів, а також порядок виконання господарських зобов 'язань, що виникли на підставі договору.

Так, у разі набуття права власності у встановлений законом спосіб, то згідно ст. 188 Господарського кодексу України ініціатива щодо зміни умов договору, в тому числі заміна сторони договору покладається на нього. Тому саме позивач у відповідності із ст.ст. 181, 188 ГК України, ст.ст. 513, 516, 517 ЦК України зобов'язаний повідомити Відповідача 1 про заміну сторони договору.

У відповідності до ст.ст. 179, 180, 284 ГК України Відповідач 1 та Відповідач 2 погодили умови Договору. Зокрема, у розділі 3 Договору сторонами визначено розмір та порядок сплати орендних платежів. Орендна плата своєчасно вноситься Відповідачем 1 на поточний рахунок Відповідача 2 зазначений у Договорі. Жодних претензій від Відповідача 2 щодо виконання умов Договору на адресу Відповідача 1 не надходило. Отже, зобов'язання взяте за Договором Відповідачем 1 виконується належним чином.

За загальними принципами зобов'язального права, викладеними у ст. 509 ЦК України у господарському зобов'язанні, що виникло на підставі Договору оренди, кредитором є Відповідач 2, оскільки він належним чином виконав обов'язки покладені п.2.1 Договору (зокрема, передав Орендарю предмет оренди у користування), відповідно Відповідач 1 є боржником, оскільки на підставі п.2.3.7 та розділом 3 Договору зобов'язаний у строк визначений Договором сплачувати орендну плату.

Частиною 1 ст. 770 ЦК України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Заміна сторони у зобов'язанні регулюється нормами ст.ст. 512-517 ЦК України.

Так, на підстав п. 1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги.

Форма правочину щодо заміни кредитора у зобов'язання визначена ст. 513 ЦК України і передбачає, що такий правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові

Посилання позивача на те, що Відповідачу 1 - фізичній особі - підприємцю ОСОБА_5 про зміну власника приміщення було відомо, про що позивач посилається на те, що Відповідач 1 звертався до господарського суду з позовною заявою до ТОВ «Аверс Плюс2» про усунення перешкод у користуванні майном судом не приймається з огляду на наступне.

На підставі ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч.2 ст.516 ЦК України).

Отже належними доказами переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні є договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який підтверджує перехід прав на нерухоме майно, яке є предметом Договору оренди, до Позивача.

Проте, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу письмового повідомлення Відповідача 1 про заміну кредитора у зобов'язанні, як і відсутні докази надсилання Відповідачу 1 документів з вимогами Позивача щодо зміни умов Договору оренди, реквізитів для сплати орендних платежів на користь нового кредитора - Позивача.

Тобто, навіть за наявності повідомлення про заміну кредитора без надання належних доказів про правомірність такої заміни, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання відповідних доказів.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 188032,00 грн. заборгованості з орендної плати за договором оренди нежитлових приміщень від 8.12.2014 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про розірвання договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014, укладений між ТОВ "Добромед" та ФОП ОСОБА_1 із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням акту повернення нежитлових приміщень суд дійшов висновку про відмову в позові в цій частині.

Підстави та умови припинення договору оренди встановлені ст. 291 ГК України.

Нормами ч. 1 ст. 291 ГК України встановлено, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Підставами для припинення договору оренди є: закінчення строку, на який його було укладено; викуп (приватизації) об'єкта оренди; ліквідація суб'єкта господарювання- орендаря; загибель (знищення) об'єкта оренди (ч.2 ст. 291 ГК України).

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу (ч.З ст. 291 ГК У країни).

Умовами пункту 5.1. Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014 погоджено строк його дії та умови дострокового розірвання Договору.

Так, згідно з умовами пункту 5.1. Договору, Договір набирає чинності з дня підписання сторонами акту приймання - передачі нежитлових приміщень і укладений до 31.08.2017 року.

В матеріалах справи №922/2318/17 відсутні будь-які докази продовження сторонами строку дії спірного договору.

Враховуючи викладені обставини, приймаючи до уваги, що позивач не є стороною спірного договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014 року, суд відмовляє в позові в частині позовних вимог про розірвання договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014, укладений між ТОВ "Добромед" та ФОП ОСОБА_1 із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням акту повернення нежитлових приміщень.

Розглядаючи позовну вимогу про виселення Відповідача 1 з нежитлових приміщень загальною площею 146,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення приміщення від його майна, речей та найманих ним працівників, що перебувають в приміщеннях з приведенням орендованого приміщення в стан придатний для використання ТОВ "Аверс Плюс2" без обмежень з боку третіх осіб, аналізуючи обставини справи в їх сукупності, надаючи правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку матеріалів справи, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову в цій частині, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст. 41 Конституцією України та ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Позивач після укладення оспорюваних правочинів став власником нерухомого майна:

- нежитлових приміщень 1-го поверху № 13, 14, 13а, 136, ІЗв, 13г, 13д, 13е, 1Зж, ІЗз,1Зи, 1Зк, 13л, 13м, антресолі № 13н. 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у, загальною площею 249,2 кв.м, що розташовані в будинку (літера А-7), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1, номер запису про право власності за ТОВ «Аверс Плюс2»: 16005486).

Відомості про право власності Позивача на Нежитлові приміщення внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.08.2017 р. (номер запису про право власності за ТОВ «Аверс Плюс2»: 16005486), про що свідчить інформаційна довідка надана Позивачем до позовної заяви (т.с. І а.с. 13-14).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає в особи з моменту його державної реєстрації.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 р. у справі №820/5086/16 вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 16005486 про право власності за ТОВ «Аверс Плюс2» на зазначені нежитлові приміщення (т.с. І а.с. 80-88).

Крім того, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2017 року у справі №922/2908/16, суд дійшов висновку, що оскільки рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2017 у справі №820/5086/16, яке набрало законної сили 30.03.2017, про скасування наказу Міністерства юстиції України від 10.08.2016 та поновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень реєстраційних записів щодо права власності на спірне нерухоме майно відносно попередніх власників ТОВ «Добромед» та ТОВ «Ірина», які були внесені на підставі договорів від 29.10.2014 та 18.12.2014 відповідно, колегія суддів не може узяти до уваги, оскільки в подальшому, рішенням у господарській справі від 02.03.2017 №922/4378/16, яке набрало законної сили 06.04.2017, дані договори визнані недійсними, а тому у силу приписів ст.216, 236 Цивільного кодексу України не породжують жодних правових наслідків.

З огляду на те, що дане рішення адміністративного суду є чинним, і цим рішенням вилучено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про право власності №16005486 та №16005493 (відносно реєстрації права власності на нерухоме майно за ТОВ «Аверс Плюс2»), ТОВ «Аверс Плюс2»» фактично з 30.03.2017 втратив права власності на спірне майно за договорами переведення боргу.

В силу положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Плюс2" суд відмовляє.

Враховуючи норми ст. 49 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору у даній справі покладаються на позивача.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 02.10.2017 р.

Суддя Г.І. Сальнікова