ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09.10.2017р. Справа №905/1239/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської

філії ПАТ "Укртелеком", м.Дніпро

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району ОСОБА_2

міської ради, м.Маріуполь

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 Державної казначейської служби у м.Маріуполі, м.Маріуполь

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 міської ради, м.Маріуполь

за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 соціальної політики України, м.Київ

за участю третьої особи 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 фінансів України, м.Київ

про стягнення заборгованості в сумі 609830,43 грн.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя Ю.О. Паляниця

Суддя Ю.С. Мельниченко

Представники:

від позивача: ОСОБА_4 по дов.

від відповідача: ОСОБА_5 по дов.

від третіх осіб 1-4: не з'явились

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком", м.Дніпро, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району ОСОБА_2 міської ради, м.Маріуполь, про стягнення заборгованості в сумі 609830,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором №107 від 04.01.2016р. щодо відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2016р., за договором від 24.03.2015р. №719-121200 щодо відшкодування витрат за грудень 2015р.

Відповідач у відзиві на позов від 14.06.2017р. №01/02 вх., позовні вимоги не визнав, посилаючись на ті обставини, що Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" не було передбачено видатків у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку. За таких обставин, як вказує відповідач, відшкодування позивачу відповідних витрат проводилося за раухнок місцевого бюджету у відповідності до рішення ОСОБА_2 міської ради від 03.03.2016р. №7/5-111 «Про внесення змін до рішення міської ради від 04.02.2014р. №6/36-4158 «Про затвердження та фінансування соціальних програм на 2014-2016р.р.» в межах кошторисних призначень.

Одночасно, за твердженням відповідача, щодо заборгованості по відшкодуванню витрат по наданню телекомунікаційних послуг населенню у 2015р. вже було винесено рішення господарського суду Донецької області по справі №905/3597/16.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 09.08.2017р. залучено до участі у справі третю особу 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 Державної казначейської служби у м.Маріуполі, м.Маріуполь та третю особу 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_2 міську раду, м.Маріуполь.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 31.08.2017р. залучено до участі у справі третю особу 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 соціальної політики України, м.Київ, третю особу 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 фінансів України, м.Київ.

ОСОБА_1 Державної казначейської служби у м.Маріуполі, м.Маріуполь надало письмові заперечення на позов від 22.09.2017р. №07-15/2204, згідно яких стверджує про ті обставини, що погашення зобовязань, які виникли у розпорядників бюджетних коштів, здійснюються за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів, які обліковуються на рахунках розпорядників бюджетних коштів.

Згідно пояснень від 21.09.2017р. №23020-05-26/25376 ОСОБА_3 фінансів України, м.Київ відшкодування витрат на надання пільг з оплати послуг звязку окремим категоріям громадян має розглядатися місцевими органами виконавчої влади за рахунок виділених з місцевого бюджету коштів на цю мету.

Треті особи 2, 3 пояснень по суті спору не надали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

04.01.2016р. між позивачем (постачальником) та ОСОБА_1 соціального захисту населення Жовтневого району ОСОБА_2 міської ради (платником) був підписаний договір №107 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2016р.

Предметом цього договору є відносини сторін щодо організації роботи по відшкодуванню витрат головним розпорядником бюджетних коштів за рахунок субвенцій з державного бюджету, повязаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Постачальник здійснює надання телекомунікаційних (в т.ч. абонплата, встановлення телефонів, проведення додаткових робіт при позачерговому та пільговому встановленні квартирних телефонів) громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює фінансування пільг, відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», а платник проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

Згідно п.1.3 договору обсяги коштів, передбачених в бюджеті на фінансування пільг за рахунок субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам, можуть змінюватись протягом року при уточненні бюджету на 2016р. в частині кошторисних призначень, а також від розміру наданих пільг.

Відповідно до п.2.1.1 договору постачальник зобовязується надавати населенню обумовлені законодавством України пільги на оплату телекомунікаційних послуг відповідно до затверджених тарифів і в обсязі передбаченим платником у кошторисі доходів та видатків на фінансування цих пільг.

Постачальник згідно п.2.1.2 договору зобовязується щомісяця надавати у відділ персоніфікованого обліку пільговиків платника до 10 числа місяця, що настає за звітним, на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга» встановленою п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003р. №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги»; до 20 числа місяця, що настає за звітним, надавати відомості про фактично надані послуги на паперових носіях; до 06 числа місяця, другого за звітним, складати акти звіряння сум заборгованості по наданим послугам звязку за станом на 1 число місяця, що передує звітному.

В свою чергу, платник згідно розділу 2.2 договору зобовязується передбачити в своєму кошторисі в необхідних обсягах кошти, які будуть спрямовані на компенсацію витрат за телекомунікаційні послуги, надані постачальнком пільговій категорії населення; проводити розрахунки за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення, яка внесена до Єдиного реєстру; складати за результатами перевірки розрахунків платника не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, протоколи розбіжностей та направляти їх на адресу постачальника; здійснювати перерахування коштів на підставі розрахунку протягом 3 робочих днів з моменту надходження коштів до місцевого бюджету у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету».

Відповідно до п.6.1 договору останній набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків за надані пільги до повного виконання зобовязань за цим договором.

Умови цього договору поширюються на відносини між ними, які виникли з 01.01.2016р. (п.6.2 договору).

Згідно з додатковою угодою №1 від 17.06.2016р. до договору №107 від 04.01.2016р. назву «Платник» викладено в наступній редакції «ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району ОСОБА_2 міської ради».

Крім цього, як вказує позивач у позові, у 2015р. між сторонами також був підписаний договір від 24.03.2015р. №719-121200 про відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015р. строком дії з 01.01.2015р. по 31.12.2015р., умови якого є ідентичними умовам договору №107 від 04.01.2016р.

Виходячи зі змісту позовної заяви, на виконання умов договорів від 24.02.2015р. №713-121200, від 04.01.2016р. №107 та вимог чинного законодавства України, позивач в період з грудня 2015р. по грудень 2016р. включно надавалися телекомунікаційні послуги на пільгових умовах відповідним категоріям громадян, проживаючим на території Центрального району міста Маріуполя на загальну суму 1112987,77 грн., у тому числі: - пільги гарантовані державою у сумі 609830,43 грн., пільги встановлені ОСОБА_2 міською радою в частині абонентної плати в сумі 409794,43 грн., пільги встановлені ОСОБА_2 міської радою в частині користування радіоточкою в сумі 61985,55 грн.

В підтвердження факту надання телекомунікаційних послуг позивач посилається на щомісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг з 01.12.2015р. по 31.12.2016р., які були направлені на адресу відповідача.

Проте, як вказує позивач, розрахунки видатків відповідач перевірив лише за грудень 2015р., про що направив позивачу тільки в електронному вигляді протокол розбіжностей. Протоколи розбіжностей до розрахунків видатків за період з січня по грудень 2016р. відповідачем позивачу не направлено.

Одночасно, акти звіряння за період з 01.12.2015р. по 31.12.2016р. відповідач підписував та скріплював печаткою із наступним зауваженням: «УСЗН Центрального району ММР заперечує проти даних зазначених ДФ ПАТ «Укртелеком» у звязку з їх невідповідністю ст.ст.23, 48 Бюджетного кодексу України та відсутністю бюджетних призначень на 2016 рік».

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 609830,43 грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченнях на позов від 14.06.2017р. №01/02 вх.

Виходячи з принципу повного, всебічного та обєктивного розгляду всіх обставин справи, суд не приймає до уваги заперечення відповідача та вважає позовні вимоги правомірними, такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне:

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

У відповідності до ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Право окремих категорій громадян на пільги з оплати телекомунікаційних послуг встановлено Законом України від 22.10.1993р. №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту, Законом України від 28.02.1991р. № 796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Законом України від 23.03.2000р. №1584-ІІІ Про жертви нацистських переслідувань", Законом України від 26.04.2001р. №2402-ІІІ Про охорону дитинства, Законом України від 24.03.1998р. №203/98-ВР Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до ч.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації телекомунікаційні послуги (послуги звязку) споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Згідно з п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295 визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг звязку надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до вищенаведених законодавчих актів України надання телекомунікаційних послуг пільговій категорії громадян є обов'язком позивача. При цьому в силу положень Конституції України та законів України, якими встановлені пільги окремим категоріям громадян, держава взяла на себе обов'язок відшкодовувати витрати підприємств, що такі пільги надають.

Таким чином, надання пільг ґрунтується на принципі відшкодування витрат підприємствам, які надають послуги пільговим категоріям громадян.

Відповідно до ст.5 Бюджетного кодексу України бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування. Бюджетами місцевого самоврядування є бюджети територіальних громад сіл, їх об'єднань, селищ, міст (у тому числі районів у містах).

Згідно із ст.22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Головними розпорядниками бюджетних коштів відповідно до ст.22 Бюджетного кодексу України можуть бути виключно:

1) за бюджетними призначеннями, визначеними законом про Державний бюджет України, - установи, уповноважені забезпечувати діяльність Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України в особі їх керівників; міністерства, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди та інші органи, безпосередньо визначені Конституцією України, в особі їх керівників, а також Національна академія наук України, Національна академія аграрних наук України, Національна академія медичних наук України, Національна академія педагогічних наук України, Національна академія правових наук України, Національна академія мистецтв України, інші установи, уповноважені законом або Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у відповідній сфері, в особі їх керівників;

2) за бюджетними призначеннями, визначеними рішенням про бюджет Автономної Республіки Крим, - уповноважені юридичні особи (бюджетні установи), що забезпечують діяльність Верховної Ради Автономної Республіки Крим та ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим, а також міністерства та інші органи влади Автономної Республіки Крим в особі їх керівників;

3) за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Відповідно до ст.23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим кодексом.

Згідно із ст.51 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

Головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет); приймає рішення щодо делегування повноважень на виконання бюджетної програми розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та/або одержувачами бюджетних коштів, розподіляє та доводить до них у встановленому порядку обсяги бюджетних асигнувань; затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; розробляє проекти порядків використання коштів державного бюджету за бюджетними програмами, передбаченими частиною сьомою статті 20 цього Кодексу тощо.

У відповідності до статей 89, 102 Бюджетного кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг звязку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету", пунктом 3 якого передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003р. №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" житлових субсидій населенню, допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, вказаним Порядком не передбачено обовязковості укладення відповідного договору про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, адже зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від бажання сторін.

Згідно з пунктом 10 положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування зазначених соціальних пільг Центрального району ОСОБА_2 міської ради є ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району ОСОБА_2 міської ради.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено, позивачем складались акти звіряння заборгованості, окремо за рахунок міського бюджету на виконання міської програми відповідно до рішення ОСОБА_2 міської ради №6/36-4158 від 04.02.2014р., та за рахунок субвенції з державного бюджету відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України.

Що стосується актів, на які посилається позивач щодо наявності заборгованості відповідача, то ці акти звіряння заборгованості складено по наданих пільгах за телекомунікаційні послуги відповідно до ст.102 Бюджетного кодексу України, які фінансуються за рахунок коштів субвенції з Державного бюджету.

У даній справі відповідач не заперечує факту надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян за період з січня по грудень 2016р., не оспорює їх обсягу, підстав надання, а також розміру понесених витрат на надання послуг на пільгових умовах.

При цьому, посилання відповідача на ті обставини, що господарським судом Донецької області по справі №905/3597/16 вже було вирішено спір між сторонами щодо суми відшкодування за грудень 2015р. у розмірі 53274,16 грн. суд до уваги не приймає.

Зокрема, рішенням господарського суду Донецької області від 25.01.2017р. по справі №905/3597/16 було стягнуто з відповідача на користь позивача 306342,62 грн. на відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2015 році згідно договору №719/12І200 від 24.03.2015р.

Проте, виходячи зі змісту позовної заяви по справі №905/3597/16 заборгованість за грудень 2015р. в сумі 53274,16 грн. не була заявлена позивачем до стягнення у справі (тобто, не входила до складу заборгованості в сумі 306342,62 грн.).

Мотивуючи відмову у сплаті спірних коштів, відповідач посилається на відсутність фінансування.

Суд вказані посилання відповідача вважає необгрунтованими, враховуючи, що відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обовязку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Тобто, посилання відповідача на відсутність в нього зобовязання з проведення розрахунків з позивачем внаслідок відсутності бюджетних коштів є безпідставними, оскільки на підставі частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_4 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України на 2015р. рік не виправдовує бездіяльність відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 N11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_4 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р.

В свою чергу, відповідно до правової позиції, сформованої Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» від 20.11.2011р. щодо принципу «належного урядування» державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обовязків.

За таких обставин, враховуючи, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались на виконання імперативних законодавчих приписів, виходячи з того, що відповідач (як уповноважений державою орган) в силу закону має відшкодувати спірні витрати позивачу за рахунок бюджетних коштів, приймаючи до уваги ті обставини, що відповідач такого відшкодування не здійснив, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 609830,43 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії ПАТ "Укртелеком", м.Дніпро до ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району ОСОБА_2 міської ради, м.Маріуполь про стягнення заборгованості в сумі 609830,43 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Центрального району ОСОБА_2 міської ради (87500 м.Маріуполь, пр.Металургів, 35, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601 м.Київ, бул.ОСОБА_6, 18, рах.№ в ПАТ «ПУМБ», МФО 334851, ) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (49600 м.Дніпро, вул.Херсонська, 26, ) заборгованість в сумі 609830 грн. 43 коп., судовий збір в сумі 9147 грн. 46 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 09.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 09.10.2017р.

Головуючий суддя Г.В. Левшина

Суддя Ю.О.Паляниця

Суддя Ю.С. Мельниченко