ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2017 Справа №917/1023/17

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Селянського (фермерського) господарства "АСТРА", провулок Степовий, 15, с.Жуки, Глобинський район Полтавська область, 39025

до Сільськогосподарського приватного підприємства "Оскар", с.Новомосковське, Глобинський район Полтавська область, 39008

про зобов'язання звільнити самочинно зайняту земельну ділянку та стягнення 112 605,19 грн. завданих збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Селянське (фермерське) господарство "АСТРА" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства "Оскар" про зобов'язання звільнити самочинно зайняту земельну ділянку та стягнення 112 605,19 грн. завданих збитків, посилаючись на самовільне зайняття земельних ділянок, які перебувають в оренді у позивача.

Ухвалою суду від 03.07.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 20.07.2017.

01.09.2017 відповідачем подано відзив на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи (вх. №10865 від 01.09.2017).

У судовому засіданні 01.09.2017 представником відповідача подано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів, яке судом задоволено (ухвала суду від 01.09.2017).

Представником позивача у судовому засіданні 18.09.2017 позовні вимоги підтримано у повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись, зокрема, на те, що до матеріалів справ не надано належних та допустимих доказів щодо самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки, а розрахунок збитків позивача є теоретичним і не відповідає вимогам законодавства.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що між ОСОБА_3 та Селянським (фермерським) господарством "Астра" (позивач) 28.11.2016 було укладено договір оренди землі №10.2016-2-046-1, який згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано 10.12.2016, строком на 30 років.

Згідно акту перенесення та погодження межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) з суміжними власниками та землекористувачами від 12.04.2017 перенесено в натуру (на місцевість) межу земельної ділянки розміром 3,4515 га., розташованої на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області, переданої для ведення товарного с/г виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :00:013:0482.

Позивач зазначає, що 17.03.2017 на адресу Сільськогосподарського приватного підприємства "Оскар" (відповідач) надсилався лист-повідомлення №55 від 14.03.2017, з відповідними підтверджуючими документами про виділення СПП "Оскар" двох земельних ділянок рівнозначної площі в одному масиві СФГ "Астра", у зв'язку з тим, за позивачем зареєстроване право оренди на дві земельні ділянки в масиві земель, які обробляє СПП "Оскар". У разі невиділення даних земельних ділянок позивач буде обробляти дані земельні ділянки виділені в натурі. Згідно поштового повідомлення лист відповідачем отриманий 21 03.2017, але відповіді на нього станом на дату подання позовної заяви не надійшло.

Крім того, позивач вказує, що 05.05.2017 представник за довіреністю СФГ "Астра» звертався із заявою до Глобинського відділу поліції щодо самовільного зайняття земельної ділянки розміром 3,4515 га., кадастровий номер :00:013:0482 керівником СГІП "Оскар" ОСОБА_4.

Однак, кримінальне провадження закрите на підставі ч. 1 статті 284 КПК України.

Позивач вказує, що мав намір з початком весняно-польових робіт в 2017 році на даній земельній ділянці засіяти кукурудзу, але у звязку із незаконним самочинним зайняттям даної земельної ділянки відповідачем, позивачеві спричинено збитки у вигляді упущеної вигоди.

Згідно розрахунку від 07.06.2017 позивачу відповідачем нанесено збитків на загальну суму 112 605,19 грн.

Обґрунтовуючи заявлену до стягнення суму збитків позивач посилається довідку Відділу агропромислового розвитку Глобинської РДА №161/01-36 від 08.06.2017, в якій вказано, що СФГ "Астра" займається виробництвом с/г продукції рослинництва на території Глобинського району Полтавської області. Згідно статистичних даних - форми 4- сг та форми 29-с-г, господарство здійснювало вирощування с/г культур, середня врожайність яких за останні 5 років у вазі після доробки складає 7.5 т/га. Згідно довідки від 16.06.2017 №120 філії "Глобинська" ТОВ СП "Нібулон" закупівельна ціна кукурудзи складає 4350,00 грн./т.

Відповідач у свою чергу стверджує, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Як визначено статтею 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про оренду землі" орендар земельної ділянки, зокрема, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Як визначено статтею 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та має право звернутися до суду за їх захистом.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем не надано жодних доказів, що б підтверджували використання чи обробляння позивачем земельної ділянки розміром 3,4515 га., кадастровий номер :00:013:0482.

Відтак, вимоги позивача про зобов'язання звільнити самочинно зайняту земельну ділянку розміром 3,4515 га., кадастровий номер :00:013:0482, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення збитків в сумі 112 605,19 грн., суд зазначає наступне.

Згідно статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки боржника; 2) наявність збитків; 3) безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та настанням збитків; 4) вини боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 1.3 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 30.03.1995 №02-5/218 (зі змінами та доповненнями) на позивача покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір.

Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявністю вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності.

Зобов'язанням із заподіяння шкоди є цивільно-правове зобов'язання, за якого потерпілий має право вимагати від особи, що заподіяла шкоду, відшкодування протиправно заподіяної шкоди.

Отже, за змістом статті 1166 ЦК України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності вини в діях відповідача та наявності прямого причинного зв'язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою та її розміром.

Таким чином, позивачем не доведено наявність у сукупності всіх елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування завданих збитків, а саме не доведено причинного зв'язку між протиправною дією та розміром заподіяних збитків, завданих внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Довідка Відділу агропромислового розвитку Глобинської РДА №161/01-36 від 08.06.2017 та довідка від 16.06.2017 №120 філії "Глобинська" ТОВ СП "Нібулон" не є доказами на підтвердження нанесення відповідачем збитків позивачу у звязку із незаконним самочинним зайняттям земельної ділянки.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності та перевіривши доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, судом встановлено, що позивач не довів порушення своїх прав і охоронюваних законом інтересів, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір відповідно до вимог статті 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У позові відмовити повністю.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.