РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017Справа №910/12028/17

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»

про відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 102 010,96 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Біла А.П., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (далі - позивач) до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (далі - відповідач) про відшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 102 010,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №011101/4640/0000006 від 29.09.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12028/17 та призначено до розгляду на 11.09.2017.

08.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, серед яких, зокрема клопотання про витребування доказів.

Представники сторін у судове засідання 11.09.2017 не з'явились.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача про витребування у позивача Договору добровільного страхування наземного транспорту № 011101/4640/0000006 від 29.09.2016 та всіх додаткових угод до нього.

Враховуючи неявку представників сторін в судове засідання, а також у зв'язку з частковим виконанням сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 про порушення провадження у справі № 910/12028/17 та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 25.09.2017.

25.09.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову, зазначає, що сторінки 2, 4 і 6 умов страхування не містять підпису позивача, а отже у матеріалах справи відсутній належним чином оформлений договір страхування, на підставі якого ґрунтуються всі позовні вимоги. Відповідач також зазначає, що згідно з п 1.2.3 Договору страхова суму встановлена в розмірі 100 000,00 грн., однак з наданого позивачем звіту про оцінку КТЗ № 04-03/01 від 03.01.2017 вбачається, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 становить 249 992,17 грн., а отже сума за вказаним Договором становить лише частку вартості застрахованого автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1, а саме 40,16 % дійсної ринкової вартості транспортного засобу. Відтак, відповідач зазначає, щ розрахунок суми страхового відшкодування із застосуванням пропорційності відповідно до Закону України «Про страхування» та Договору добровільного страхування наземного транспорту № 011101/4640/0000005 від 29.09.2016 має такий вигляд:

117 739,51 грн. (вартість матеріального збитку) х 40,16 % (частка збитку, що підлягає відшкодуванню) = 47 295,96 грн. (страхове відшкодування, що підлягає виплаті).

Представник відповідача в судове засідання 25.09.2017 не з'явився, заявивши попередньо у відзиві на позовну заяву клопотання про розгляд справи за відсутності представника останнього.

Заслухавши думку представника позивача щодо можливості розгляду справи за відсутності представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні 25.09.2017 представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.09.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

29.09.2016 між ТОВ «Сакура Капітал» (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» (страховик) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №011101/4640/0000006 (далі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 29.09.2016 по 29.09.2017, страхову суму встановлено у розмірі 100 000 грн.

Пунктом 2.2 Договору добровільного страхування визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик, відповідно до умов Договору та/або умов, зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку з ТЗ та застрахованим додатковим обладнанням.

Згідно з п. 9.3 Договору добровільного страхування розмір страхового відшкодування визначається виходячи з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ у результаті страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов Договору та/або умов. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного страхувальником (вигодо набувачем), та розміру страхової суми, зазначеної в Договорі та/або умовах. Розрахунок суми страхового відшкодування визначається на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 10.5 Договору добровільного страхування у зв'язку з пошкодженням ТЗ страхувальника. Страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням експлуатаційного зносу, розрахованого у порядку встановленому у методиці або на підставі рахунку СТО, запропонованого та погодженого страховиком, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання страхувальника чи законного користувача ТЗ, який керував ним у момент ДТП. Чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 10.6 Договору добровільного страхування визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок страхувальника (його представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Згідно з п. 10.7 Договору добровільного страхування в разі неможливості погодити наданий страхувальником експертний висновок або ремонтну калькуляцію СТО, страховик має право замовити незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту ТЗ за свій рахунок, та вирахувати суму страхового відшкодування на підставі висновку експерта авто товарознавця з урахуванням всіх умов даного Договору та/або Умов.

За приписами статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Як встановлено в ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

12.12.2016 о 19 год. 00 хв., ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом марки «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_1, в місті Києві, на перехресті вул. Терещенківській та бул. Т. Шевченка, при виїзді не надав переваги в русі автомобілю марки «Мітсубісі» д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5, який рухався з лівого боку по бул. Т.Шевченка та скоїв зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

13.12.2016 власник застрахованого автомобіля марки «Рено», д.н.з. НОМЕР_1, звернувся до позивача із заявою, в якій повідомив про факт ДТП та просив виплатити страхове відшкодування на розрахунковий рахунок.

Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ від 03.01.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 складає 130 330,90 грн. (без ПДВ), вартість матеріального збитку складає 117 739,51 грн. (без ПДВ), ринкова (дійсна) вартість КТЗ «Рено» д.н.з. НОМЕР_1 складає 248 992,17 (з ПДВ).

Пунктом 10.4 Договору добровільного страхування визначено, що якщо в ДТП встановлено часткову вину страхувальника страхове відшкодування розраховується у розмірі 50 % від суми завданого страхувальнику збитку, або у розмірі частки (відсотка) вини третьої особи, встановленої за рішенням суду.

Позивач з урахуванням умов Договору добровільного страхування, склав страховий акт № 00210754 від 03.02.2017, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 58 869,76 грн.

На підставі складеного страхового акту № 00210754 від 03.02.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 58 869,76 грн. на рахунок страхувальника (платіжне доручення №004694 від 07.02.2017)

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2017 у справі №761/44887/16-п провадження в адміністративній справі відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за вчинене адміністративне правопорушення закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Крім того, постановою Шевченківського районного суду м. Києві від 03.02.2017 у справі № 761/44888/16-п визнано ОСОБА_5 винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Надалі, оскільки страхувальника було визнано невинним у ДТП, позивач з урахуванням умов Договору добровільного страхування, було складено страховий акт №00210754 доплата від 10.03.2017, згідно з яким, страховиком було прийнято рішення здійснити доплату у розмірі 41 130,24 грн.

На підставі складеного страхового акту №00210754 доплата від 10.03.2017 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 41 130,24 грн. на рахунок страхувальника (платіжне доручення №010921 від 20.03.2017)

Позивач звертався до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (як до особи, відповідальної за завданий збиток) із Заявою на страхове відшкодування № 19000 від 17.02.2017 в якій просив здійснити відшкодування шкоди, в розмірі ліміту за полісом, а саме 58 869,76 грн., яка отримана відповідачем 24.02.2017, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Надалі, позивач надіслав відповідачу лист з запитуваними ТзДВ «СТ «Домінанта» документів, а саме постановами Шевченківського районного суду м. Київ від 03.02.2017 та Договір страхування, та просив здійснити відшкодування шкоди в розмірі 100 000,00 грн.

Проте, відповідач страхове відшкодування не сплатив, у зв'язку з чим ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до Господарського суду міста Києва з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З урахуванням наведеного, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_5

Доказів того, що ОСОБА_5 не мав права керування транспортним засобом автомобілем марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а тому, враховуючи положення статті 62 Конституції України, що закріплюють принцип презумпції невинуватості особи, суд дійшов висновку, що дана особа керувала вказаним транспортним засобом на законних підставах.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_5 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 уклав з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АЕ/9837016, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_5 експлуатував автомобіль марки «Мітсубісі», д.н.з. НОМЕР_2, на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АЕ/9837016 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза - 0 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (100 000,00 грн.); визначені полісом №АЕ/5709078 розміри лімітів відповідальності (100 000,00 грн.) та франшизи (0 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 100 000,00 грн.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 ЦК України заявив до стягнення 3% річних у сумі 410,96 грн. та інфляційні втрати у сумі 1 600 грн., нараховані за період з 25.05.2017 по 13.07.2017.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

В матеріалах справи наявна копія заяви позивача №19000 про виплату страхового відшкодування (вих. № 1147 від 17.02.2017), що була направлена на адресу відповідача та отримана останнім 27.02.2017.

Проте, вказана заява була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

З огляду на вищенаведене, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням.

При цьому, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15.

Оскільки правові відносини, що виникли між сторонами зі сплати страхового відшкодування є грошовим зобов'язанням, то позивачем правомірно заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.

Разом з тим, з наявної у матеріалах справи копії заяви позивача №19000 про виплату страхового відшкодування (вих. № 1147 від 17.02.2017), що була направлена на адресу відповідача та отримана останнім 27.02.2017 вбачається, що позивач просив відповідача сплатити суму у розмірі 58 869,76 грн.

В свою чергу, вимога, згідно якої позивач вже просив відповідача відшкодувати суму у розмірі 100 000,00 грн., датована 26.06.2017.

Таким чином, з урахуванням п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дати вимоги про відшкодування 100 000 грн., у період за який позивач здійснює розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат (25.05.2017- 13.07.2017), у відповідача не закінчився 90 строк для розгляду заяви позивача.

При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження, як її направлення так і її отримання відповідачем.

В свою чергу, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати на суму у розмірі 100 000,00 грн., а не на 58 869,76 грн.

Таким чином, здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у розмірі 241,93 грн. та інфляційних втрат у сумі 941,92 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З приводу заперечень відповідача щодо нечинності договору страхування, суд зазначає, що доказів існування спору між страховиком та страхувальником щодо чинності укладеного Договору добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №011101/4640/0000006 від 29.09.2016 матеріали справи не містять та сторонами не надано. З урахуванням вищенаведеного та з огляду на те, що з моменту настання страхового випадку страховик та страхувальник вчинили всі необхідні дії, спрямовані на виконання зобов'язань за договором, суд дійшов висновку, що підстави вважати укладений між сторонами договір нечинним відсутні.

Більше того, позивачем було подано для долучення до матеріалів справи належним чином засвідчену копії Договору добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №011101/4640/0000006 від 29.09.2016 з умовами страхування, з яких не вбачається відсутність підписів страхувальника.

В свою чергу, заперечення відповідача проти розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті на користь позивача, із зазначення необхідності урахування дійсної (ринкової) вартості пошкодженого транспортного засобу визначеного саме умовами Договору, до уваги не беруться, оскільки умовами Договору визначено не дійсну (ринкову) вартість застрахованого транспортного засобу, а ліміт відповідальності страховика.

При цьому, умовами Договору визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик, відповідно до умов Договору та/або умов, зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку з ТЗ та застрахованим додатковим обладнанням. В свою чергу, ринкова (дійсна) вартість ТЗ (та/або додаткового обладнання) - це вартість ТЗ (та/або додаткового обладнання) за цінами і тарифами, що діють на момент настання страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

У пункті 1.2.3 Договору добровільного страхування сторонами визначено саме страхову суму, що і зазначено у Договорі, та встановлено її у розмірі 100 000,00 грн.

Таким чином, ототожнення відповідачем понять страхова сума та ринкова (дійсна) вартість транспортного засобу є помилковим, та не відповідає дійсним обставинами справи.

Таким чином, відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку відшкодувати заявлену до стягнення шкоду.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (01032, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 119; ідентифікаційний код: 35265086) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (01032, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 70-А; ідентифікаційний код 20474912) страхове відшкодування в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 241 (двісті сорок одна) грн. 93 коп., інфляційні втрати в розмірі 941 (дев'ятсот сорок одна) грн. 92 коп. та витрати зі сплаті судового збору в розмірі 1 587 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят сім) грн. 04 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 28.09.2017.

Суддя О.А. Грєхова