КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа№ 910/6781/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача Матвійчук О.В. - дов. № РОА 2017/6 від 06.06.2017

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт

СТП (Україна)»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 26.07.2017 (суддя Ващенко Т.М.)

у справі № 910/6781/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалагро-Центр»

(далі - ТОВ «Реалагро-Центр»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт

СТП (Україна)» (далі - ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)»)

про стягнення 291 124, 39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/6781/17 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» на користь ТОВ «Реалагро-Центр» 256 787, 89 грн. основного боргу, 14 678, 86 грн. інфляційних втрат, 16 393, 35 грн. пені, 3 229, 20 грн. 3% річних, 4 366, 34 грн. судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального права та при недотриманні норм процесуального права. За твердженнями апелянта, його зобов'язання за спірним договором на суму 256 787, 89 грн. припинені шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог й листом № 10/05-2017 від 10.05.2017 він повідомив позивача про таке зарахування та надіслав йому акт взаєморозрахунків, заперечень щодо якого позивач не надав, отже погодився. На думку апелянта, обов'язок оплатити товар виникає у нього лише після отримання від позивача визначених договором документів щодо товару та позивача (п.п. 1, 2 додатку № 1 до договору поставки), які останнім в повному обсязі не надані, відповідно й строк оплати за поставлений позивачем товар не настав. Крім цього, на переконання апелянта, орган ДФС поставив під сумнів документи, які надав позивач на підтвердження походження товару, однак суд першої інстанції не взяв цих обставин до уваги, як і безпідставно відмовив в зупиненні провадження до розгляду пов'язаної з нею іншої справи, предметом розгляду якої є саме припинення правовідносин за спірним договором, на підставі якого позивач намагається стягнути заборгованість у даній справі тощо.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями справу № 910/6781/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., судді Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 12.09.2017.

05.09.2017 представником позивача подано заперечення на апеляційну скаргу, в якій останній доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 12.09.2017 на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву на 10.10.2017.

Подане представником апелянта (відповідача) клопотання про зупинення провадження у даній справі № 910/6781/17 до вирішення пов'язаної з нею господарської справи № 911/1740/17 за позовом ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» до ТОВ «Реалагро-Цент» про припинення правовідношення за договором поставки № UP1332 від 01.12.2016 та стягнення з відповідача 156 244,89 грн. частини штрафу, та адміністративної справи № 826/7280/17 за позовом ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, як безпідставне та необґрунтоване залишене апеляційним судом без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції 10.10.2017 з'явився представник відповідача (апелянта), представник позивача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Присутній в судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника позивача.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Оскільки позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, неявка його представника не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний суд вважав за необхідне справу розглянути за відсутності цього представників за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Реалагро-Центр» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» про стягнення 291 124,39 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № UP1332 від 01.12.2016 щодо повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, відтак просило стягнути з відповідача 256 787,89 грн. основного боргу, 16 393,35 грн. пені, 3 229,20 грн. 3% річних, 14 713,95 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Як встановлено матеріалами справи, 01.12.2016 між ТОВ «Реалагро-Центр» (позивачем, постачальником за договором) та ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» (відповідачем, покупцем за договором) укладено договір поставки № UP1332 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність, а покупець - прийняти та оплатити насіння соняшника українського походження врожаю 2016 (далі - товар) на умовах СТР «Перевезення оплачено до «Філія «ТОВ «Олеідз Блек Сі» Олійно-екстракційний завод» (далі - зерновий склад або пункт накопичення) згідно ІНКОТЕРМС в редакції 2010 в частині, що не суперечить умовам Договору.

Згідно п. 2.1 Договору загальна кількість товару в заліковій вазі становить 200 000 (двісті тон нуль кг) (+/- 5% на вибір постачальника).

Положеннями п.п. 3.1, 3.2 Договору сторони погодили, що ціна товару становить з ПДВ 10 900,00 грн. Загальна вартість товару з ПДВ становила 2 180 000,00 грн.

Цей договір згідно п. 9.2 набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором. Після підписання Договору всі попередні переговори щодо предмету цього Договору є недійсними.

Цивільні права та обов'язки на підставі ч. 1 ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору було передано відповідачу товар на загальну суму 2 065 163,88 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, які підписані уповноваженими представниками та скріплені їх печатками без будь-яких зауважень щодо кількості, якості чи інших умов поставки зі сторони відповідача.

Вищезгадані видаткові накладні оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» щодо зазначення обов'язкових в них реквізитів, а саме: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа(форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі); посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші данні, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, складені позивачем при поставці товару за умовами Договору видаткові накладі, в розумінні ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та ЦК України, є первинними (товаророзпорядчими) документами, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, засвідчують факт постачання товару платнику податку.

Дослідивши матеріали справи й насамперед умови Договору, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за Договором, про що свідчить й відсутність претензій та повідомлень відповідача про порушення продавцем Договору.

Проте всупереч умовам Договору, відповідач розрахунку за поставлений товар належним чином не провів, лише частково оплатив його на загальну суму 1 808 375,99 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, відтак у нього утворилась заборгованість в розмірі 256 787,89 грн., доказів на спростування цього відповідач (апелянт) суду не надав.

За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 3.3 Договору покупець оплачує 100% вартості партії товару (у випадках поставки автотранспортом) на розрахунковий рахунок постачальника протягом трьох банківських днів з дня отримання покупцем усіх наступних документів: оригіналу Договору, підписаного уповноваженою особою постачальника та завіреного його печаткою; рахунку-фактури постачальника; реєстру транспортних засобів в пункті накопичення (підписаний та скріплений печаткою постачальника); копії товаротранспортних накладних (завірені підписом керівника та скріплені печаткою); оригінал посвідчення про якість зерна (форма 42), виданого елеватором на кожен транспортний засіб; оригіналу видаткової накладної на товар (при поставці автотранспортом); оригінал акту перерахунку ціни товару; оригінал карантинного сертифікату; надіслану через МеdocIS податкову накладну для її узгодження з покупцем перед реєстрацією, а також таку податкову накладну, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних, після її погодження з покупцем; та документи, перелічені в п. 1, 2 та 3 Додатку №1 до Договору.

За умовами п. 1 Додатку № 1 до Договору позивач надає відповідачу наступні документи для здійснення оплати: копію виписки з ЄДР (завірена підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи) або виписку з ЄДР, що сформована в електронній формі; оригінал витягу з ЄДР, який датований не пізніше, ніж за 30 днів до дати Договору поставки (в паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням ЄДР); копію свідоцтва/виписки про реєстрацію платником ПДВ (завірену підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи); копію актуальної редакції статуту постачальника (завірену підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи) або статуту постачальника в електронній формі, що сформований програмним забезпеченням ЄДР; копію протоколу та наказу постачальника про призначення керівника (завірена підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи); оригінали товарно-транспортних накладних; копію довіреності, якщо Договір підписується за довіреністю (завірену підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи); копію рішення вищого органу управління постачальника, яким погоджується укладання Договору поставки (якщо таке погодження вимагається Статутом/ін. документами постачальника); копію паспорта та ІПН керівника постачальника та підписанта Договору поставки (якщо підписує не керівник); копію актуальної довідки про реєстрацію платником єдиного податку 4 групи (завірену підписом і печаткою, з вказанням дати, ПІБ та посади особи) (за наявності); копію Форми 1 «Баланс» і Форми 2 «Звіт про прибуток і збитки» постачальника за попередній рік та за останній звітний період поточного року (з відміткою податкової про прийняття, або з копією квитанції); копію декларації з податку на прибуток за попередній рік та за поточний рік постачальника, якщо вона подавалася (з відміткою податкової про прийняття, або з копією квитанції); копії податкових накладних та видаткових накладних на товар, виписаних підприємством (ами), у якого (их) постачальник придбав товар (якщо постачальник не є товаровиробником); заяву від постачальника в формі, наданій покупцем. Зазначені документи постачальник надає покупцю одноразово (крім витягу з ЄДР) за умови, якщо вони не були змінені або доповнені.

Посилання апелянта (відповідача) на відсутність обов'язку оплачувати поставлений позивачем товар в зв'язку з ненаданням ним повного пакету документів, передбаченого п. 2 Додатку № 1 до Договору, не заслуговують на увагу, адже вимоги про надання цих документів здійснюється виключно на окрему вимогу покупця й були направлені відповідачем в лютому 2017, в той час як поставка товару здійснювалась в грудні 2016, і після надання позивачем відповідачу обов'язкових документів строк оплати за Договором та за приписами чинного законодавства вже настав. Неподання позивачем повного пакету документів на підставі п. 2 Додатку № 1 до Договору не є відкладальною умовою в розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора згідно ст.613 ЦК, відтак не звільняє відповідача від обов'язку оплатити поставлений позивачем товар. Відповідно доводи відповідача (апелянта) в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Крім цього, незважаючи на ненадання позивачем всіх документів, відповідачем частково оплачено поставлений товар на загальну суму 1 808 375,99 грн., що свідчить про визнання відповідачем факту поставки й відповідно його обов'язку щодо оплати.

Заперечуючи проти позову, відповідач (апелянт) також вказував, що його зобов'язання за Договором на суму 256 787,89 грн. припинені шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України.

За твердженнями відповідача (апелянта), позивачем порушено податкове законодавство України, внаслідок чого він зобов'язаний сплатити відповідачу штрафні санкції, тому ТОВ «Енгельхарт СТП (Україна)» надіслало постачальнику заяву № 10/05-2017 від 10.05.2017 про взаємозалік зустрічних однорідних вимог за Договором з долученням до неї акту взаєморозрахунків, заперечень щодо якого позивач не надав, відтак з ними погодився.

За приписами ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, визначених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Господарське зобов'язання припиняється згідно ч.3 ст. 203 ГК України зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати певним умовам, зокрема бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними, тобто зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду (гроші, однорідні речі); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги; ясними (відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання).

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Заперечуючи проти зарахування, позивач зазначав, що взагалі не визнає наявного у нього обов'язку зі сплати штрафу за порушення податкового законодавства України, тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов'язання, відтак відсутня безспірність заявлених однорідних вимог. Тому направлення заяви про припинення зобов'язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в даному не припиняє обов'язку відповідача (апелянта) щодо своєчасного перерахування грошових коштів за отриманий за Договором товар.

Питання про стягнення відповідачем з позивача штрафу за невиконання умов Договору в частині недотримання постачальником вимог податкового законодавства України не є предметом розгляду даної справи, відтак підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом звернення з окремим позовом з дотриманням вимог підвідомчості та підсудності.

Оскільки захист прав здійснюється судом в межах позовного провадження по суті розгляду позовних вимог, за наслідками яких вирішується спір, передбачена ст. 601 ЦК України заява не є способом вирішення спору і наявність чи відсутність у позивача обов'язку сплати відповідачу штраф підлягає встановленню в межах захисту відповідних прав відповідача (за його позовом).

З огляду на наведене, твердження відповідача (апелянта) про припинення зобов'язань за Договором на суму 256 787,89 грн. шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог не ґрунтуються на матеріалах справи та не підтверджуються належними та допустимими доказами.

В зв»язку з цим, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 256 787,89 грн. заборгованості (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду), які доведені позивачем належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, через прострочення сплати заборгованості за Договором, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 16 393,35 грн. пені, 3 229,20 грн. 3% річних, 14 713,95 грн. інфляційних втрат (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Відповідно до п. 6.3 Договору у разі, якщо оплата товару була здійснена пізніше встановлених п. 3.3 Договору строків, покупець оплачує постачальнику неустойку в формі пені в розмірі облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення, але не більше 10 % від загальної вартості товару за Договором.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1-2 ст. 549 ЦК України ).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються на підставі ч. 6 ст. 231 ГК України у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 343 ГК України та ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

За приписами п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за порушення грошових зобов'язань застосовуються вимоги частини шостої статті 232 ГК України. Цим приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, апеляційний суд визнав, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 16 393,35 грн. пені (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду) є обґрунтованими (арифметично вірно розрахованими), а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідної правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України у постанові №48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, місцевий суд дійшов правомірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 14 678,86 грн. інфляційних втрат, відповідно в іншій частині вимог про стягнення 35,09 грн. інфляційних втрат слід відмовити. Нараховані позивачем 3% річних підлягають задоволенню повністю в розмірі 3 229,20 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду).

Доводи відповідача (апелянта) з приводу порушення та неправильного застосування судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, зокрема ст. 79 ГПК України щодо зупинення провадження у справі, неповного з'ясування обставин, які мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енгельхарт СТП (Україна)» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/6781/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/6781/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук