РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2017Справа № 910/6808/17

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва"
доПриватного підприємства "ОККО-Бізнес Контракт"
простягнення 5 072 625 грн 06 коп.
Представники:
від позивача: Пегза К.К. - представник за довіреністю
від відповідача: Брацкова О.С. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

25.04.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" з вимогами до Приватного підприємства "ОККО-Бізнес Контракт" про стягнення 5 072 625 грн 06 коп. штрафу, нарахованого за непоставлений у строк товар за договором поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з поставки товару у строк, визначений умовами договору, у зв'язку з чим позивачем нараховано 5 072 625 грн 06 коп. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 порушено провадження у справі № 910/6808/17, розгляд справи призначений на 06.06.2017.

11.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

02.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 06.06.2017 оголошено перерву до 24.07.2017.

24.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 24.07.2017 оголошено перерву до 31.07.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 розгляд справи відкладено на 14.08.2017, у зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів у справі.

09.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

14.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли додаткові пояснення.

Судове засідання, призначене на 14.08.2017 не відбулося у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 розгляд справи призначено на 21.09.2017.

У судове засідання 11.09.2017 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 21.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

20.10.2016 між Філією "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (замовник за договором) та Приватним підприємством "ОККО-Бізнес Контракт" (постачальник за договором) укладено договір поставки № ЦЗВ-14-03616-01, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а замовник прийняти та оплатити паливо рідинне та газ; оливи мастильні (дизельне паливо), найменування, марка та кількість/якого вказується в специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

29.12.2016 між сторонами укладено додаткової угоди № 1 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016, відповідно до умов якої сторонами внесено зміни та доповнення до договору.

Відповідно до пункту 12.2 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2016, термін дії даного договору встановлюється з моменту його підписання обома сторонами до 31.03.2017, а в разі наявності потреби замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу постачальника та в частині оплати - до повного виконання.

Згідно з пунктом 2.1 договору ціна на товар, який продається за цим договором, встановлюється в національній валюті України - гривні на умовах БСА (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України із подальшим направленням за реквізитами Вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника (відповідно до вимог "Інкотермс" ред. 2010), і включає: вартість товару, всі податки та збори, що встановлені українським законодавством, у тому числі ПДВ, і вказується у специфікаціях до цього договору.

20.10.2016 між сторонами підписано специфікацію № 1 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016 на поставку 8 380,000 тонн дизельного палива за ціною 16 823 грн 00 коп. за тону на загальну суму 169 172 088 грн 40 коп.

У відповідності до пункту 2.3. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 29.12.2016, сторони планують за цим договором поставити товар на суму 169 157 990,33 грн., крім того ПДВ 20% - 33 831 598,07 грн, на загальну суму 202 989 588,40 грн.

29.12.2016 між сторонами підписано специфікацію № 2 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016 на поставку 1 675,162 тонн дизельного палива за ціною 20 187 грн 60 коп. за тону на загальну суму 33 817 500 грн 40 коп.

Положення пункту 3.1. договору сторони погодили, що постачальник здійснює поставку товару залізничним транспортом загального користування на умовах FСА (Франко-перевізник) станція відправлення в межах України (відповідно до вимог "Інкотермс" ред. 2010), пункт призначення за реквізитами вантажоодержувача, які вказуються в рознарядках замовника.

Постачальник здійснює поставку товару партіями протягом терміну дії договору, тільки при наявності рознарядки замовника, яка є підтвердженням готовності замовника до прийому товару. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе замовник. Замовник не несе відповідальності за не надання рознарядок (надання не в повному обсязі), якщо це є наслідком зміни планів постачання та фінансування замовника (пункт 3.2 договору).

Відповідно до пункту 3.3 договору замовник протягом 1 (одного) робочого дня із моменту надання постачальнику рознарядки забезпечує оформлення наказів або телеграфних розпоряджень ПАТ "Укрзалізниця" на станцію відправлення, відповідно до умов поставки і вказаних у рознарядці замовника реквізитів вантажоодержувачів.

Згідно з пунктом 3.4. договору постачальник здійснює відвантаження товару протягом 5 (п'яти) календарних днів з дня надання рознарядки

Пунктом 3.7. договору сторони визначили, що датою поставки товару вважається дата відправлення цього товару, що підтверджується штампом станції відправлення в межах України на накладній (залізничній), на адресу вантажоодержувача - кінцевого одержувача, які вказуються в рознарядці замовника.

Кількість партії товару, який підлягає поставці, вказується в рознарядці замовника (пункт 4.2 договору).

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Нормами частин 1 та 2 статті 694 Цивільного кодексу України встановлено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору замовник 13.03.2017 направив на адресу постачальника лист (рознарядку) № ЦЗВ-20/1015 від 10.03.2017 про здійснення відправки 1 675,162 тон дизельного палива за ціною 20 187 грн 60 коп. за тону на суму 33 817 500 грн 40 коп. з розрахунком протягом 5 банківських днів, яка була отримана останнім 20.03.2017, що підтверджується відстеженням рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за № 907.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару на підставі отриманої від позивача рознарядки № ЦЗВ-20/1015 від 10.03.2017 про здійснення відправки 1 675,162 тон дизельного палива за специфікацією № 2 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016 на суму 33 818 500 грн 39 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016 щодо поставки товару на підставі отриманої від позивача рознарядки № ЦЗВ-20/1015 від 10.03.2017, позивачем нараховано відповідачу штраф за порушення термінів постачання товару у розмірі 5 072 625 грн 06 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами статті 218 Господарського кодексу України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до пункту 9.4 договору за порушення термінів постачання постачальник оплачує замовнику штраф у розмірі 15% від суми непоставленого в строк товару, а за прострочення понад 15 днів додатково стягується пеня у розмірі 0,1% від суми непоставленого в строк товару за кожний день прострочення.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку щодо своєчасної поставки товару за договором поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за порушення строків поставки у розмірі 5 072 625 грн 06 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення за розрахунком позивача.

Судом не приймаються до уваги твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що з 28.02.2017 у відповідача були відсутні зобов'язання здійснити поставку товару, на умовах, визначених у специфікації № 2 на загальну суму 33 817 500 грн 40 коп. внаслідок укладення між сторонами додаткової угоди № 2 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01, відповідно до умов якої сторони узгодили, зокрема, анулювати специфікацію № 2 до додаткової угоди № 1 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що також не заперечується відповідачем, 01.03.2017 позивачем на адресу відповідача було направлено проект додаткової угоди № 2 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016.

Відповідно до частини 1 статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (до частини 1 статті 642 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 3 статті 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Нормами частини 1 статті 646 Цивільного кодексу України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи листа № 322-1 від 03.03.2017 відповідач повідомив позивача про неможливість здійснення поставки палива за цінами 2016 року, які залишилися на рівні 18900-20187 грн/т, оскільки ринкові ціни показали значне зростання в порівняні до цін, які зафіксовані договорами 2016 року. Крім того, відповідач заявив про готовність надати скидку і укласти додаткові угоди зі значно нижчими цінами, що відповідають ринковим, в підтвердження чого, як додаток до листа № 322-1 від 03.03.2017, направив на адресу позивача проект додаткової угоди № 2, в тому числі, і до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016, в яких відображені пропоновані відповідачем ціни.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що своїм листом № 322-1 від 03.03.2017 відповідач відмовився від одержаної від позивача пропозиції щодо укладання додаткової угоди № 2 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016 і водночас висловив пропозицією позивачу щодо укладання додаткової угоди № 2 до договору в іншій редакції особі.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів укладання між сторонами додаткової угоди № 2 до договору поставки № ЦЗВ-14-03616-01 від 20.10.2016 в запропонованій редакції позивача, яка серед іншого містить положення про анулювання специфікації № 2 до договору, оскільки відповідачем не підтверджено направлення/надання позивачу у встановленому чинним законодавством порядку повідомлення про результати розгляду пропозиції щодо укладання додаткової угоди, чи направлення/надання позивачу підписаної угоди в редакції, запропонованій позивачем.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства "ОККО-Бізнес Контракт" (04070, місто Київ, вулиця Набережно-Хрещатицька, будинок 15-17/18, ідентифікаційний код 30689644) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" (03049, місто Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 11/15, ідентифікаційний код 40081347) штраф у розмірі 5 072 625 (п'ять мільйонів сімдесят дві тисячі шістсот двадцять п'ять) грн 06 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 76 089 (сімдесят шість тисяч вісімдесят дев'ять) грн 38 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 04.10.2017

Суддя Н.Б. Плотницька