ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Справа № 904/9810/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Вовка І.В., Палія В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Метком Інвест"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.17
у справі№904/9810/16
господарського судуДніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Метком Інвест"
доПублічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів"
простягнення суми
за участю представників від:
позивачаСокала П.А. (дов. від 23.01.17),
відповідачаНижника О.М. (дов. від 22.04.11)

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Метком Інвест" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Нікопольський завод феросплавів" заборгованість у розмірі 415 079,17 грн. за виконані додаткові підрядні роботи по договору від 20.01.16 №1600277 щодо виконання демонтажних робіт та робіт по підготовці території на об'єкті.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.17 у справі №904/9810/16 (суддя Євстигнеєв Н.М.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Антонік С.Г., судді: Чимбар Л.О., Іванов О.Г.) у позові відмовлено. Судові акти мотивовані відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення додаткових підрядних робіт у заявленій кількості та вартості, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись із судовими актами, позивач просив касаційний суд їх скасувати, прийнявши нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Скарга мотивована безпідставністю залишенням поза увагою ряду доказів на підтвердження факту виконання вказаних додаткових робіт, як то акту, складеного комісією відповідача від 13.04.16 про виконання додаткових робіт (а.с.130 т.2). Крім того, судами у супереч вимог ст.84 ГПК України не відображено, не проаналізовано та не надано належної оцінки обставинам надання додаткових послуг позивачем щодо вивезення сміття на загальну суму 47,5 т, на підтвердження чого матеріали справи містять відповідні докази.

Відповідач звернувся із відзивом, просивши судові акти залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 20.01.16 між Публічним акціонерним товариством "Нікопольський завод феросплавів" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Метком Інвест" (підрядник) укладено договір підряду №1600277, з додатковою угодою від 13.03.16, на виконання демонтажних робіт, робіт по підготовці території на об'єкті: "АГЦ. Реконструкція газоочисних систем вентиляції В-14, В-24 з установкою рукавних фільтрів" (п.1.1.договору).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору, термін виконання робіт - січень-травень 2016 року. Роботи виконуються за допомогою машин і механізмів підрядника.

Вартість робіт визначається на підставі договірної ціни і становить 2 594 970,36 грн. (у тому числі ПДВ). Договірна ціна є твердою і перегляду у сторону підвищення не підлягає протягом терміну дії договору (п.2.1. у редакції додаткової угоди від 13.05.16 №1/1602314) (а.с.19 т.1).

На виконання умов договору, підрядником у період з січня 2016 року по 07.04.16, виконані роботи на суму 842 837,85 грн., що підтверджуються актами приймання виконаних будівельних робіт, підписаних сторонами за період травень 2016 року: №1-05-16П на суму 194 512,75 грн. (а.с.64-67 т.1), №2-05-16П на суму 183 579,97 грн. (а.с.70-73 т.1), №3-05-16П на суму 170 028,79 грн. (а.с.76-79 т.1), №4-05-16П на суму 174 495,22 грн. (а.с.82-84 т.1), №5-05-16П на суму 120 221,12 грн. (а.с.87-91 т.1).

Оплата виконаних робіт відповідачем здійснена шляхом перерахуванням грошових коштів платіжними дорученнями від 30.09.16, а за актом №5-05-16П - платіжним дорученням від 13.10.16 №202643 згідно з умовами мирової угоди, укладеної між сторонами спору, що затверджена ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.10.16 у справі №904/6727/16 (а.с.61-63, 80, 85, 93 т.1).

07.04.16 позивачем складено проект додаткової угоди до договору, яким пропонувалося через збільшення об'єму робіт на 415 079,17 грн., внести зміни до п.2.1. договору у наступній редакції "Вартість робіт, що доручається підряднику за даним договором, визначається на підставі договірної ціни, узгодженої сторонами і становить 3 010 049,53 грн., у тому числі ПДВ - 501 674,92 грн. Також складено довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за червень 2016 року №1-06-16 на суму 415 079,17 грн., акт №1-06-16 приймання виконаних будівельних робіт за червень 2016 року на суму 415 079,17 грн.

Проект додаткової угоди, довідка про вартість виконаних будівельних робіт та акт приймання виконаних робіт були підписані позивачем та 03.08.17 направлені на адресу відповідача.

Відповідач зазначені документи не підписав і позивачу не повернув, оплату за виконані додаткові роботи не здійснив, тому позивач звернувся із позовом до суду про стягнення вказаної вартості виконаних підрядних робіт за додатковою угодою.

При цьому позивач зазначив, що вартість додаткових робіт погоджена з відповідачем і роботи були виконані у квітні 2016 року, оскільки ще 13.04.16 комісією за участю представників сторін складено акт на виконання додаткових робіт. В Акті зазначено, що при виконанні робіт за договором від 20.01.16 №1600227, кошторис №2-1-1, необхідно виконати додаткові роботи, невраховані кошторисом та які підлягають включенню до кошторисної вартості об'єкта, а саме: - розбирання цегляної кладки у кількості 11,489 м3, демонтажу в одноповерхових будівлях панелей зовнішніх стін довжиною до 7 м, площею до 10 м2 при висоті будівлі до 25 м та демонтажу плит карнизних масою менше 0,5 т (розмірами 750*400*100), розбивки демонтованих панелей, карнизних плит, плит покриття у кількості 373,05 м3, завантаження будівельного сміття - 0,571 м3, демонтажу стяжки покрівлі товщиною 30мм - 0,3563 м3, розбирання м'якої покрівлі - 0,2795 м3, та вивезення будівельного сміття - 47,5 м3.

Відповідач заперечив виконання вказаних додаткових робіт, не передбачених кошторисом, та вказав, що їх вартість не погоджена, позивач припинив їх виконання, і у подальшому, у тому числі і додаткові роботи, виконані силами відповідача.

З матеріалів справи вбачається також, що у період з 19.04.16 по 03.08.16 між сторонами здійснювалося листування щодо погодження вартості і кількості вказаних робіт (а.с.20-22, 27-28, 116, 119-120, 122 т.1, а.с.22 т.2), проте, згоди досягнуто не було.

Відмовляючи повністю у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій мотивували свою позицію відсутністю належних доказів на підтвердження фактів здійснення та погодження вказаних додаткових підрядних робіт у заявленій кількості та вартості, як то ввезення на територію відповідача паливно-мастильних матеріалів у кількості, необхідній для виконання цих робіт, доказів розбирання цегляної кладки у кількості 11,489 м3, демонтажу в одноповерхових будівлях панелей зовнішніх стін довжиною до 7 м, площею до 10 м2 при висоті будівлі до 25 м та демонтажу плит карнизних масою менше 0,5 т (розмірами 750*400*100), розбивки демонтованих панелей, карнизних плит, плит покриття у кількості 373,05 м3, завантаження будівельного сміття - 0,571 м3, демонтажу стяжки покрівлі товщиною 30мм - 0,3563 м3, розбирання м'якої покрівлі - 0,2795 м3, та вивезення будівельного сміття - 47,5 м3.

Оскільки вказані роботи оплачені не були, позивач звернувся до суду про стягнення їх вартості, що і стало предметом розгляду даної справи.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки попередніх інстанцій передчасними, зважаючи на наступне.

У силу вимог ст.837 ЦК України між сторонами виникли зобов'язальні відносини за договором підряду, за яким одна сторона (підрядник) зобов'язалася на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу.

Судами встановлено, сторонами не заперечується і підтверджується матеріалами справи той факт, що позивачем окрім основних підрядних робіт за договором від 20.01.16 №1600277, здійснено ряд додаткових підрядних робіт, фактичний об'єм яких не увійшов до відомостей за основним договором, але підтверджений комісією заводу - відповідача і має бути оплачений після оформлення додаткової угоди.

У зв'язку із вказаним, судами попередніх інстанцій стверджуючи передчасно про відсутність підстав для задоволення позову, не з'ясовано належним чином обставин, пов'язаних з вартістю і реальним об'ємом виконаних додаткових робіт по: ввезенню на територію відповідача паливно-мастильних матеріалів у кількості, необхідній для виконання цих робіт, розбирання цегляної кладки, демонтажу в одноповерхових будівлях панелей зовнішніх стін та демонтажу плит карнизних, розбивки демонтованих панелей, карнизних плит, плит покриття, завантаження будівельного сміття, демонтажу стяжки покрівлі, розбирання м'якої покрівлі та вивезення будівельного сміття.

При цьому питання щодо можливості проведення відповідної експертизи, судами навіть не ставилося, хоча попередні інстанції мали встановити співрозмірність розміру витрат позивача на виконання вказаних додаткових підрядних робіт реальному об'єму їх виконання, врахувавши тим самим інтереси обох сторін, а не лише відповідача.

Крім того, матеріали справи містять ряд документів на підтвердження виконання вказаних робіт, що були проігноровані судами, їм не була надана належна правова оцінка, оскільки вони не досліджувалися належним чином.

Так, відповідно до вимог ч.ч.3,4 ст.877 ЦК України, підрядник, який виявив у ході будівництва не враховані проектною документацією роботи і необхідність в зв'язку з цим проведення додаткових робіт і збільшення кошторису, зобов'язаний повідомити про це замовника.

У разі неодержання від замовника у розумний строк відповіді на своє повідомлення підрядник зобов'язаний зупинити відповідні роботи з віднесенням збитків, завданих цим зупиненням, на замовника. Замовник звільняється від відшкодування цих збитків, якщо доведе, що у проведенні додаткових робіт немає необхідності.

Якщо підрядник не виконав обов'язку, встановленого ч.3 цієї статті, він позбавляється права вимагати від замовника плату за виконані додаткові роботи і права на відшкодування завданих цим збитків, якщо не доведе, що його негайні дії були необхідними в інтересах замовника, зокрема у зв'язку з тим, що зупинення роботи могло призвести до знищення або пошкодження об'єкта будівництва.

Аналізуючи обставини щодо факту проведення додаткових підрядних робіт, суди не з'ясували належним чином доказів на підтвердження необхідності проведення додаткових робіт, відповідного збільшення кошторису, повідомлення підрядником про це замовника та погодження замовником їх проведення, що підтверджується документом спільного засідання сторін, а також погодження замовника оплатити вказані роботи після оформлення додаткової угоди, що узгоджується з вимогами ч.3 ст.877 ЦК України.

Ігнорування вказаних доказів суттєво впливає на законність висновків попередніх інстанцій і не дає підстав для беззаперечного висновку про те, що права позивача, як підрядника, не порушені і підстави для стягнення заборгованості за додаткові роботи, відсутні.

Відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції" національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

А тому висновки, покладені в основу оскаржуваних судових рішень, є передчасними і як такі, що не ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні обставин справи й відповідних доказів у ній.

За таких обставин Вищий господарський суд позбавлений можливості ухвалити рішення по суті спору, так як не всі обставини справи є з'ясованими, а відтак, спір стосується не правозастосування, а встановлення обставин справи, що не відноситься до компетенції Вищого господарського суду України.

Тому ухвалені у справі судові акти підлягають скасуванню, а справа -направленню на новий розгляд до місцевого господарського суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Метком Інвест" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.01.17 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.05.17 у справі №904/9810/16 скасувати.

Справу повернути на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді І. В. Вовк

В. В. Палій