УХВАЛА

09.10.2017Справа № 910/20286/16

За позовомРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області
доМіністерства економічного розвитку і торгівлі України
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Кристал»
прозобов'язання вчинити дії
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:
позивача: Гаркавенко О.М.;
відповідача: Семенюк П.А.;
третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/20286/16 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Кристал», про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017, припинено провадження у справі № 910/20286/16.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2017 ухвалу господарського суду міста Києва від 24.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.04.2017 скасовано, а справу № 910/20286/16 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 05-23/2320 від 09.08.2017 призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.08.2017 справу № 910/20286/16 передано на розгляд судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.08.2017 справу № 910/20286/16 прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 04.09.2017.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.09.2017 розгляд справи відкладено на 09.10.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав пояснення по суті спору, наголосив на тому, що даний спір не підвідомчий господарським судам, а провадження з розгляду справи підлягає припиненню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, вимоги ухвал суду від 10.08.2017 та 04.09.2017 не виконав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі № 910/20286/16 виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що місцевим господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та вимоги ст.ст. 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: а) участь у спорі суб'єкта господарювання; б) наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; в) відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Водночас, відповідно до юрисдикції адміністративних судів відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 17 названого Кодексу віднесені публічно-правові спори, зокрема, спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Крім того, за роз'ясненнями, що містяться в п. 17 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах:

а) про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність;

б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами у сфері господарювання;

в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління;

г) з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

д) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Інші справи за участю господарюючих суб'єктів та суб'єктів владних повноважень не мають ознак справ адміністративної юрисдикції і повинні розглядатися господарськими судами на загальних підставах. До таких справ належать усі справи у спорах про право, що виникають з відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства.

В постанові Вищого господарського суду України від 02.08.2017 у даній справі було звернуто увагу на те, що припиняючи провадження судами попередніх інстанцій не з'ясовано фактичних та правових підстав позову і достоменно не встановлено з яких правовідносин виник спір між сторонами - організаційних (управлінських) чи майнових (господарських), і в залежності від цього не вирішено питання щодо підвідомчості спору, а також, апеляційним господарським судом, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України належним чином не з'ясувано чи підпадає спір у даній справі під визначені в наведеній нормі правовідносини з огляду на суб'єктний склад сторін спору, тоді як суд першої інстанції взагалі не визначився з правовими підставами розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Статтею 11112 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено до суду такі вимоги: 1) зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України визначити державне підприємство, у повне господарське відання якого буде передано цілісний майновий комплекс «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників», що повертається з оренди; 2) зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України видати наказ, яким Регіональне відділення Фонду державного майна України передає, а Міністерство економічного розвитку і торгівлі України приймає до сфери свого управління державне майно - цілісний майновий комплекс «Костянтинівський завод скловиробів ім. 13 розстріляних робітників», яке розташоване за адресою: 85114, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Шмідта, 3, відповідно до вимог п. 11 Порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем як органом управління спірним державним майном ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 11 Порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847.

Рішенням господарського суду Донецької області від 27.10.2015 у справі № 905/1430/15, яке набрало закнної сили, розірвано договір оренди № 665 від 10.10.2000 та зобов'язано ТОВ «Торгівельна компанія «Кристал» повернути державне майно, орендоване за вказаним договором, до державної власності у сферу управління Міністерства економічного розвотку і торгівлі України.

Приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі припинення договору оренди за обставин, зазначених у частині першій цієї статті, орендар окремого індивідуально визначеного майна зобов'язаний повернути це майно відповідному підприємству, господарському товариству, створеному в процесі приватизації (корпоратизації), або його правонаступнику.

У разі припинення за цих же обставин договору оренди цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу орендар за згодою орендодавця передає об'єкт оренди органу, який до укладення договору оренди здійснював повноваження з управління відповідним майном. Зазначений орган або його правонаступник зобов'язаний протягом тридцяти днів прийняти об'єкт оренди в своє управління.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 07.08.1997 № 847, Порядок повернення орендованих цілісних майнових комплексів державних підприємств після припинення або розірвання договору оренди (надалі - Порядок) забезпечує реалізацію положень статей 26, 27, 28 і 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і регулює здійснення комплексу заходів і процедур, пов'язаних з поверненням орендованого державного майна: інвентаризації і оцінки майна орендованих підприємств, визначення часток держави і орендаря у цьому майні, врахування заборгованості орендарів по орендних платежах, приймання-передавання майна, вибору організаційно-правової форми підприємства, заснованого на поверненому після оренди державному майні і, при необхідності та за згодою орендаря, майні орендаря.

Цей Порядок поширюється на випадки повернення цілісних майнових комплексів державних підприємств та організацій, їх структурних підрозділів, цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (далі - орендовані підприємства) після припинення (внаслідок закінчення строку) договору оренди, розірвання договору оренди за погодженням сторін або за рішенням суду.

У п. 11 Порядку вказано, що у разі надіслання орендарю письмового повідомлення про непродовження або розірвання договору оренди та неможливості проведення інвентаризації і відповідно оцінки майна у зв'язку з ненаданням орендарем представників до складу інвентаризаційної комісії, відмовою утворювати робочі інвентаризаційні групи, допускати членів інвентаризаційної комісії на об'єкт оренди та надавати достовірну і в повному обсязі інформацію, а також настанням обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) повернення (передача) майна здійснюється в такому порядку:

орендодавець приймає рішення про згоду на передачу орендованого цілісного майнового комплексу уповноваженому органу управління шляхом видання відповідного наказу та повідомляє про це уповноважений орган управління;

уповноважений орган управління, у тому числі визначений Кабінетом Міністрів України, визначає державне підприємство, у повне господарське відання якого буде передано цілісний майновий комплекс, що повертається з оренди;

орендодавець та уповноважений орган управління приймають рішення про передачу орендованого цілісного майнового комплексу зазначеному органу управління шляхом видання наказу, якщо інше не визначено Кабінетом Міністрів України;

уповноважений орган управління видає наказ щодо приймання зазначеним державним підприємством у повне господарське відання цілісного майнового комплексу, що повертається з оренди, та проведення державним підприємством інвентаризації самостійно протягом трьох місяців після прийняття ним майна на баланс;

на виконання наказу уповноваженого органу управління державне підприємство здійснює комплекс заходів щодо:

приймання цілісного майнового комплексу у повне господарське відання;

прийняття майна на баланс за даними останньої інвентаризації майна;

здійснення інвентаризації майна протягом трьох місяців після прийняття його на баланс.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач оскаржує бездіяльність органу державної влади, що випливає з делегованих йому владних управлінських функцій, оскільки позивач просить суд зобов'язати державний орган виконати передбачені законодавством функції, що віднесені до його компетенції, шляхом прийняття акта індивідуальної дії.

Більш того, бездіяльність на яку вказує позивач не пов'язана з відносинами у сфері господарювання, оскільки прийняття відповідного акта індивідуальної дії пов'язано з виконанням функцій, як державного органу у сфері управління, а не діяльністю суб'єкта господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач не є стороною договору оренди № 665 від 10.10.2000, який укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельна компанія «Кристал».

Тобто, в даному випадку господарські правовідносини існували між позивачем та третьою особою саме на підставі договору № 665 від 10.10.2000, стороною якого відповідач не є, та який був розірваний рішенням господарського суду Донецької області від 27.10.2015 у справі № 905/1430/15, винесеного за правилами господарського судочинства.

При цьому, позовні вимоги до відповідача у даній справі знаходяться поза межами господарських правовідносин, оскільки позивач просить суд зобов'язати відповідача прийняти саме управлінське рішення.

Таким чином, даний спір виник у зв'язку з невиконанням відповідачем організаційних (управлінських) функцій, а правовідносини, що передували поданню даного позову носять публічно-правовий характер, оскільки позовна вимога пов'язана з положеннями публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

З викладеного вбачається, що даний спір підвідомчий адміністративним судам України, а з огляду на суб'єктний склад сторін, підпадає під визначені в п. 3 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України правовідносини.

Враховуючи викладені обставини, провадження у справі № 910/20286/16 підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 910/20286/16 припинити.

Суддя В.П. Босий