ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2017р. Справа № 914/1637/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (м. Червоноград, Львівська область)

до відповідача: Комунального підприємства „Червоноградтеплокомуненерго (м. Червоноград, Львівська область)

про: стягнення суми основного боргу в розмірі 81 739,29 грн. та 3% річних у розмірі 1 334,64 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Вашкевич Н.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 дов. № 42 від 02.08.2017 року;

від відповідача: не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області до Комунального підприємства „Червоноградтеплокомуненерго про стягнення суми основного боргу в розмірі 81 739,29 грн. та 3% річних у розмірі 1 334,64 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 09.08.2017 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 17.08.2017 року. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2017 року відкладено розгляд справи на 22.08.2017 року, у звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 22.08.2017 року, відкладено розгляд справи на 05.09.2017 року, у звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.08.2017 року відкладено розгляд справи на 02.10.2017 року, у звязку з відсутністю представника відповідача.

15.09.2017 року за вх. № 31407/17 представник позивача подав пояснення по справі.

05.10.2017 року за вх. № 33684/17 представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 09.08.2017 року, про відкладення розгляду справи від 17.08.2017 року, від 22.08.2017 року, 05.09.2017 року, 02.10.2017 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 09.08.2017 року, про відкладення розгляду справи від 17.08.2017 року, від 22.08.2017 року, 05.09.2017 року, 02.10.2017 року не виконав, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення із відміткою про отримання останніх відповідачем, а явка відповідача була визнана судом обовязковою.

Так, як представник відповідача в судове засідання не зявився, то відповідно до ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представника відповідача бути присутніми у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами, так як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 09.10.2017 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

В позовній заяві позивач зазначає, що між 3 державним пожежно-рятувальним загоном ГТУ МНС України у Львівській області (згідно Договору Аварійно-рятувальна служба) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» (згідно Договору Об'єкт) 01.01.2013 року укладено Договір № 6/3-13 (далі - Договір) на постійне та обов'язкове обслуговування державною аварійно-рятувальною службою.

В подальшому, на підставі листа № 3/545 від 31 липня 2013 року про реорганізацію установи, сторону в Договорі Аварійно-рятувальну службу перейменовано на 3 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (далі 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Львівській області).

Предметом Договору є організація та здійснення позивачем аварійно-рятувального обслуговування об'єктів відповідача з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні надзвичайних ситуацій та ліквідації їх наслідків.

Ціна, умови оплати виконаних робіт (надання послуг) визначено пунктом 4 Договору, згідно якого вартість обслуговування визначено Протоколом домовленості сторін, який є невід'ємним додатком до Договору. Загальна вартість на рік становила 38 913 грн. 60 коп., перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача здійснювалося щомісячно в розмірі 1/12 річної суми (3 242 грн. 80 коп.) в строк до 10 числа місяця, що слідує за звітним, згідно з наданим актом про виконання робіт по об'єктовому обслуговуванню, який оформлявся з 28 по 31 число поточного місяця.

Разом з тим, позивач звертає увагу суду на те, що 01 липня 2015 року сторонами у вищезазначеному Договорі, було погоджено та підписано Додаток змін до Договору та Протоколу домовленості сторін про вартість обслуговування. Згідно цього Додатку змін до Договору, сторони домовились викласти абзац 1 пункту 4.1 Договору в новій редакції, відповідно, вартість обслуговування на рік змінено із 38 913 грн. 60 коп. на 34 712 грн. 64 коп., та абзац 2 Протоколу домовленості сторін в новій редакції, де вартість обслуговування із розрахунку утримання 1 оперативної одиниці складе 24 години в місяць, зі щомісячною оплатою 2 892 грн. 72 коп. ( в рік 34 712 грн. 64 коп.), в той час як в попередньому Протоколі було зазначено, що вартість обслуговування 1 оперативної одиниці складала 40 години в місяць, зі щомісячною оплатою 3 242 грн. 80 коп. ( в рік 38 913 грн., 60 коп.).

Факт надання послуг підтверджений Актами про виконання робіт по об'єктовому обслуговуванню (за період з 2013 по 2016 роки), які, в свою чергу, засвідчені підписами представників сторін та печатками.

На виконання умов вищезазначеного Договору 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Львівській області здійснив у повному обсязі взяті на себе зобов'язання, про що свідчать підписані сторонами акти виконаних робіт. Проте, за надані послуги, оплата надходила не систематично, та не в повному обсязі.

Станом на 01.08.2015 року заборгованість за Договором становила 52 812 грн. 09 коп. Гарантійним листом КП «Червоноградтеплокомуненерго» підтвердило існуючу заборгованість в розмірі 52 812 грн. 09 коп., та гарантувало оплату її в повному обсязі у термін до 01.11.2015 року.

Проте, зазначає позивач, заборгованість в повному обсязі не було погашено у вказані вище терміни, усними зверненнями керівництво КП «Червоноградтеплокомуненерго» зверталося з проханням до керівництва 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Львівській області про відтермінування оплати.

Згідно з ст. 5, 6 Господарського процесуального кодексу України 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Львівській області, було вжито заходи досудового врегулювання спору. 04.07.2016 року за вихідним номером 3/777 на адресу КП «Червоноградтеплокомуненерго» направлено претензію, в якій позивач просив перерахувати суму заборгованості за надані послуги в розмірі 81 739 грн. 29 коп., та два примірники акту звірки розрахунків.

Відповідь на претензію разом з підписаним актом звірки розрахунків надійшла 06.07.2016 року за № 692, в якій КП «Червоноградтеплокомуненерго» вказує на те, що не може оплатити заборгованість у розмірі 81 739 грн. 29 коп., мотивуючи свою неспроможність наступними нормативними актами:

Постановою Кабінету міністрів України № 217 від 18.06.2014 року «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу», Закону України від 14.05.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»» та Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». Разом з тим, повідомлено про те що станом на 14.08.2015 року накладено арешт на всі кошти на рахунках, крім розподільчих рахунків, відкритих відповідно до Постанови КМУ № 217 від 18.06.2014 року «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» та спецрахунку для виплати лікарняних, таким чином підприємство не може здійснювати будь-які фінансові операції, проте просило врахувати важке матеріальне становище та відтермінувати оплату заборгованості до 01.10.2016 року.

Позивач наголошує, що 30 грудня 2016 року за вихідним № 2061 Комунальне підприємство «Червоноградтеплокомуненерго» вкотре повідомило 3 ДПРЗ ГУ ДСНС України у Львівській області про погіршення фінансово-економічної ситуації, визнало заборгованість в сумі 81 739 грн. 29 коп., та зобов'язалося погасити її до 01.05.2017 року.

13.07.2017 року за вихідним № 939 КП «Червоноградтеплокомуненерго» надіслано листа, в якому описано критичну ситуацію, в якій підприємство має в свому розпорядженні до 10% коштів, які сплачуються споживачами, що по суті паралізувало виробничу діяльність, зумовило введення режиму неповного робочого тижня та виникнення заборгованості із заробітної плати, проте визнало заборгованість в сумі 81 739 грн. 29 коп. та зобов'язалося погасити її до 01.12.2017 року.

Окрім того, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України відповідачу проведено розрахунок додаткових нарахувань - 3% річних в сумі 1 334 грн. 64 коп.

В додаткових поясненнях позивач зазначає, що розрахунок 3% річних, який був долучений до позовної заяви в сумі 1 334 грн. 64 коп., здійснювався на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ).

Статтею 625 ЦКУ врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання. Так, відповідно до наведеної норми Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити основну суму боргу, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач наголошує, що за змістом наведеної норми Закону нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважається особливою мірою відповідальності Боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від Боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати Кредиторові.

Позивач звертає увагу суду на те, що виконання робіт по аварійно-рятувальному обслуговуванню здійснювалося особами рядового і начальницького складу служби цивільного захисту. Підпунктом 2.2 Договору № 6/3-13 від 01.01.2013 року обов'язком аварійно-рятувальної служби є забезпечення функціонування структурних підрозділів у режимі постійної готовності до дій за призначенням. Поняття режиму постійної готовності, і режиму функціонування підрозділів у стані постійної готовності передбачено наказом МВС України № 1032 від 07.10.2014 року «Про затвердження Порядку організації внутрішньої, гарнізонної та караульної служб в органах управління і підрозділах Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій» (зокрема розділом V. Караульна служба в пожежно-рятувальних підрозділах передбачено одним із основних завдань караульної служби - забезпечення цілодобового нагляду за протипожежним станом об'єктів, що обслуговуються на договірних засадах).

Як зазначає позивач, на осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту не поширюється дія Кодексу законів про працю, та деякі інші нормативно-правові акти трудового законодавства, на них поширюється дія спеціальних актів законодавства, таких як Кодекс цивільного захисту України прийнятий 02.10.2012 року, який набрав чинності 01.07.2013 року, Закон України «Про дисциплінарний статут служби цивільного захисту» від 05.03.2009 року № 1068, Постанова КМУ від 11.07.2013 року № 593 «Про затвердження Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» тощо. Відтак, врахування святкових і вихідних днів в обчислення розрахунку 3% річних, позивач вважає правильним.

Разом з тим, позавачем було наручно доставлено Боржнику новий акт звірки взаєморозрахунків від 14 вересня 2017 року (далі- Акт), в якому окрім основної суми боргу за Договором, зазначалося і 3% річних. Варто зазначити, що після підписання акту, Боржник визнав лише основну суму боргу 81 739 грн. 29 коп., ніяких письмових пояснень щодо невизнання нарахованих 3% річних відповідачем не надано.

Відповідач, всупереч вимогам суду, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів виконання своїх господарських зобовязань не подав, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Згідно з приписами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти, акти цивільного законодавства. Цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. (ст.14 ЦК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Ст. 230 ГК України передбачені штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник зобов'язаний передати кредитору у випадку порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаросупровідних документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою в договорі купівлі продажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Прийняте судом рішення про стягнення боргу не припиняє зобов'язання, а неможливість виконання боржником грошового зобов'язання не звільняє останнього від відповідальності ( частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що 01.01.2013 року між 3 державним пожежно-рятувальним загоном ГТУ МНС України у Львівській області (згідно Договору Аварійно-рятувальна служба) та Комунальним підприємством «Червоноградтеплокомуненерго» укладено Договір № 6/3-13 на постійне та обов'язкове обслуговування державного аварійно-рятувального службою (надалі-Договір).

На підставі листа № 3/545 від 31 липня 2013 року про реорганізацію установи, сторону в Договорі - Аварійно-рятувальну службу перейменовано на 3 державний пожежно-рятувальний загін Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (далі З ДПРЗ ГУ ДСНС України у Львівській області).

Пунктом 4 Договору вартість обслуговування визначено Протоколом домовленості сторін, який є невід'ємним додатком Договору, загальна вартість на рік становила 38 913 грн. 60 коп.. Перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача здійснювалося щомісячно в розмірі 1/12 річної суми (З 242 грн. 80 коп.) в строк до 10 числа місяця, що слідує за звітним, згідно з наданим актом про виконання робіт по об'єктовому обслуговуванню, який оформлявся з 28 по 31 число поточного місяця.

01 липня 2015 року сторонами у вищезазначеному Договорі було погоджено та підписано Додаток змін до Договору та Протоколу домовленості сторін про вартість обслуговування. Згідно цього Додатку змін до Договору, сторони домовились викласти абзац 1 пункту 4.1 Договору в новій редакції, відповідно вартість обслуговування на рік змінено із 38 913 грн. 60 коп. на 34 712 грн. 64 коп., та абзац 2 Протоколу домовленості сторін викладено в новій редакції, де вартість обслуговування із розрахунку утримання 1 оперативної одиниці складе 24 години в місяць, зі щомісячною оплатою 2 892 грн. 72 коп. ( в рік 34 712 грн. 64 коп.), в той час як в попередньому Протоколі було зазначено, що вартість обслуговування 1 оперативної одиниці складала 40 години в місяць, зі щомісячною оплатою 3 242 грн. 80 коп. ( в рік 38 913 грн., 60 коп.).

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 604 - 609 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання припиняється:

1) виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання;

2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст. 600 ЦК);

3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (ст. 601 ЦК);

4) за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК);

5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст. 605 ЦК);

6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК);

7) неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст. 607 ЦК);

8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1ст. 608 ЦК);

9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора (ч. 2 ст. 608 ЦК);

10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (ст. 609 ЦК).

Отже, ЦК України не передбачається припинення зобов'язання, у зв'язку з неможливістю виконання останнього боржником.

Стаття 229 Господарського кодексу України визначає, що учасник господарських відносин, у разі порушення ним грошового зобов'язання, не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Суд встановив, що відповідно до акту звірки рахунків за постійне та обовязкове обслуговування по Договору № 6/3-13 від 01.01.2013 р. від « 3» жовтня 2017 року, котрий підписано сторонами, відповідач визнає суму боргу в розмірі 81739,29 грн. Інших доказів, котрі підтверджують виникнення заборгованості сторонами суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, доданих розрахунків позовних вимог, зазначені суми розраховано із загальної суми заборгованості, яка включає суму, нараховану згідно умов Договору, при цьому без належного зазначенння конкретного терміну виникнення боргу та суми боргу, конкретного періоду проведення нарахування 3% річних, що є необґрунтованим, документально не підтвердженим та унеможливлює проведення перевірки підставності, правомірності розрахунку вказаних нарахувань.

Окрім того, слід також зазначити, що як вбачається із змісту позовної заяви, додаткових пояснень до позову та наданих розрахунків до них фактично не є підтвердженною та належно обґрунтованою дата виникнення заборгованості та дата часткового погашення відповідачем суми боргу, а відтак, неможливо достеменно визначити періоди нарахувань, в звязку з тим, що всупереч вимогам суду, сторонами не надано належних та допустимих доказів здійснення оплати відповідачем своїх зобовязань. Таким чином, із наявних в матеріалах справи документів та із наданих позивачем розрахунків неможливо встановити строки порушення зобов'язання та розміру прострочених платежів, а, відповідно, суд позбавлений можливості за власною ініціативою встановити розмір 3 % річних, тому у відповідності до вимог норм чинного законодавства України в цій частині підстав до задоволення позовних вимог немає.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи Договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не спростував, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження частини своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що позов 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області до Комунального підприємства „Червоноградтеплокомуненерго в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 81 739,29 грн. є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 37 від 28.07.2017 року на суму 1600,00 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства „Червоноградтеплокомуненерго (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Промислова, 1, ) на користь 3 державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Львівській області (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Б. Хмельницького, 30, ) суму боргу в розмірі 81 739 (вісімдесят одна тисяча сімсот тридцять девять) грн. 29 коп., та 1574 (одна тисяча пятсот сімдесят чотири) грн. 29 коп. судового збору.

3. В решті частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено 13.10.2017 року.