ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р.Справа № 922/2399/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

при секретарі судового засідання Руденко О.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс плюс2", м.Київ,
до 1) Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Харків, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Добромед", м.Харків, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Марічка", м.Харків,
про стягнення 34688,00 грн., розірвання договору та виселення
за участю представників:

позивача - Кінаш Р.М. (довіреність б/н від 10.11.2016р.);

1-го відповідача - не з'явився;

2-го відповідача - Остапенка В.В. (довіреність б/н від 05.04.2017р.);

третьої особи - Новосада Р.М. (довіреність б/н від 25.09.2017р.);

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аверс плюс2", м.Київ, звернулось до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Харків, заборгованості за Договором оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р. в розмірі 34688,00 грн.; розірвання Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Добромед", м.Харків, та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням Акту повернення нежитлових приміщень; виселення Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з нежитлових приміщень загальною площею 27,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом звільнення приміщення від її майна, речей та найманих нею працівників, що перебувають у приміщеннях з приведенням орендованого приміщення в стан, придатний для використання ТОВ "Аверс Плюс2" без обмежень з боку третіх осіб. Позивач також просить стягнути з 1-го відповідача витрати з оплати судового збору в розмірі 4800,00 грн.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 28.08.2017р., 1-й відповідач, ФОП ОСОБА_1, проти позову заперечувала, вважала оплату орендних платежів орендодавцю за чинним Договором (2-му відповідачу) належним виконанням зобов'язання; вказувала на відсутність у позивача підстав вимагати стягнення суми заборгованості за Договором з 1-го відповідача, а також на відсутність підстав для розірвання Договору та виселення орендаря з орендованих приміщень. Крім того,1-м відповідачем було подано до суду клопотання про розгляд справи без її участі за наявними в матеріалах справи документами.

28.08.2017р. до суду надійшов відзив 2-го відповідача, ТОВ "Добромед", на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечував, посилаючись на те, що позивача не можна вважати власником нежитлових приміщень, оскільки згідно рішення у справі № 922/2908/16 дійсним фактичним власником було і залишається на сьогоднішній день ТОВ "Марічка"; позивач незаконним шляхом набув право власності на спірні нежитлові приміщення, у зв'язку з чим у нього відсутні законні підстави для розірвання Договору та виселення 1-го відповідача з орендованих приміщень.

11.09.2017р. до канцелярії суду надійшла заява позивача про виключення 2-го відповідача - ТОВ "Добромед" зі складу відповідачів у справі, у зв'язку з тим, що до нього не заявлено жодної позовної вимоги та з боку даного відповідача на даний час не порушуються права позивача. Позивач вважає участь ТОВ "Добромед" у розгляді даної справи грубим порушенням законодавства.

У задоволенні вищевказаної заяви позивача судом було відмовлено, у зв'язку з тим, що ТОВ "Добромед" є стороною за Договором оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р., вимогу про розірвання якого заявлено позивачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.09.2017р. за клопотанням позивача строк розгляду спору було продовжено на 15 днів - по 04.10.2017р.

27.09.2017р. представником ТОВ "Марічка" було подано до суду заяву про залучення даного товариства до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, посилаючись на те, що ТОВ "Марічка" наразі є фактичним власником спірних нежитлових приміщень, що вбачається з постанови Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р. по справі № 922/2908/16.

Ухвалою господарського суду від 27.09.2017р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Марічка" про залучення його до участі у справі в якості третьої особи було задоволено як обґрунтовану.

Даною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання 2-го відповідача, ТОВ "Добромед", про зупинення провадження у справі до вирішення пов'язаною з нею справи № 922/4378/16, яке було подано до суду 19.09.2017р. Обґрунтовуючи відмову у задоволенні даного клопотання, суд зазначив, що рішення у справі № 922/4378/16 набрало чинності 06.04.2017р., а тому перегляд даного рішення, яке набрало законної сили, судом касаційної інстанції не можна вважати підставою для зупинення провадження у справі у розумінні ст. 79 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 03.10.2017р., представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі, звернулась до суду з клопотанням про долучення до матеріалів справи копії Договору іпотеки від 26.08.2016р., який був укладений між ТОВ "Аверс Плюс2", як іпотекодавцем, та ОСОБА_5, як іпотекодержателем, щодо спірних нежитлових приміщень. Даний Договір іпотеки був визнаний дійсним рішенням Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2017р. по справі № 922/2908/16, що підтверджує право власності ТОВ "Аверс Плюс2" на спірне майно.

1-го відповідач у судове засідання не з'явилась; про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином.

Представник 2-го відповідача, ТОВ "Добромед", проти позову заперечував, посилаючись на недоведеність належними доказами наявності у позивача права власності на спірні нежитлові приміщення.

Представник третьої особи на стороні відповідача, ТОВ Марічка", проти позову заперечував, наполягаючи на тому, що ТОВ "Марічка" наразі є фактичним власником спірних нежитлових приміщень, що кореспондується із висновками Харківського апеляційного господарського суду, викладеними у постанові від 18.04.2017р. у справі № 922/2908/16. Свою позицію третя особа, виклала у відзиві на позовну заяву, який було долучено судом до матеріалів справи.

Представником третьої особи засідання було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 910/10123/17 за позовом ТОВ "Марічка" до ТОВ "Аверс Плюс2", ТОВ "Європа-Факторинг" про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № Ф-9/2016, укладеного між ТОВ "Європа-Факторинг" та ТОВ "Аверс Плюс2" 27.07.2016р., визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки, укладеного між ТОВ "Європа-Факторинг" та ТОВ "Аверс Плюс2"; визнання недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за яким ТОВ "Аверс Плюс2" набуло право власності на спірні нежитлові приміщення.

Розглянувши клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі встановлено статтею 79 Господарського процесуального кодексу України. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Розглядаючи вимогу про стягнення заборгованості за договором та розірвання самого договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014, суд зобов'язаний дослідити питання щодо належного виконання сторонами умов договору та встановити наявність у кредитора права вимоги до боржника. Встановлення зазначених обставин входить до предмета доказування у межах вирішення спору у даній господарській справі № 922/2399/17.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (&66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України").

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що розгляд справи № 910/10123/17 не є у даному випадку підставою, що унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі з огляду на наявні у матеріалах справи № 922/2399/17 докази, які на думку суду є достатніми для встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Отже, у даному випадку відсутня така умова зупинення провадження у справі як неможливість розгляду даної господарської справи.

Відтак, справи № 910/10123/17 та № 922/2399/17 не можна вважати пов'язаними у розумінні ч. 1 ст. 79 ГПК України, а тому заявлене третьою особою клопотання задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що суд визнав наявні у матеріалах справи докази достатніми для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявку представника 1-го відповідача такою, що не перешкоджає вирішенню справи по суті, суд, з метою дотримання строку вирішення спору, визначеного статтею 69 ГПК України, дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

18.12.2014р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (1-м відповідачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Добромед" (2-м відповідачем) було укладено Договір оренди нежитлових приміщень, згідно п. 1.1. якого, 2-й відповідач, як орендодавець, передав 1-му відповідачу, як орендарю, у користування нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (раніше: АДРЕСА_2), загальною площею 21,6 кв.м., для розміщення салону краси (кабінету візажу і манікюру) за плату та на строк, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.3. Договору, орендовані приміщення належать орендодавцю на праві власності.

Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі нежитлових приміщень, який є невід'ємною частиною договору (Додаток № 1) (п. 1.4. Договору).

Згідно п. 3.1. Договору, за орендовані приміщення орендар сплачує щомісячно орендодавцю договірну орендну плату в розмірі 2754,00 грн., ПДВ не передбачено, у місяць, із розрахунку 127,5 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, виходячи із площі фактично орендованих приміщень.

Перерахування орендодавцеві орендної плати здійснюється орендарем до 20 числа поточного місяця (п. 3.2. Договору).

Відповідно до 5.1., Договір набирає чинності з дня підписання сторонами акту приймання - передачі нежитлових приміщень і укладений до 31.08.2017р. Дострокове розірвання договору можливе за згодою сторін, а також відповідно до діючого законодавства України (п. 5.2. Договору).

Умовами п.п. 6.1., 6.2., 6.3., 6.4. Договору орендодавець та орендар погодили умови передачі та повернення орендованих приміщень.

Так, орендодавець на протязі 1 календарного дня передає, а орендар приймає у користування приміщення, яке оформлюється актом приймання - передачі, який підписується сторонами.

У разі закінчення строку дії договору, а також у разі розірвання договору, орендар зобов'язаний звільнити нежитлові приміщення від майна та повернути орендодавцю на протязі 1 дня з моменту настання однієї з умов, зазначених у даному пункті.

Повернення нежитлових приміщень оформлюється Актом повернення приміщень, який підписується сторонами.

Орендар зобов'язаний повернути нежитлові приміщення орендодавцю в належному стані, з урахуванням фізичного зносу.

Як вбачається з акту приймання - передачі в орендне користування нежитлових приміщень, Товариство з обмеженою відповідальністю "Добромед" (орендодавець) з однієї сторони та Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (орендар) з другої сторони, у відповідності до Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р., склали даний Акт про те, що проведений технічний огляд нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2, що передаються в орендне користування.

02.01.2016р. між відповідачами було укладено Додаткову угоду № 1, якою площа орендованих приміщень була збільшена з 21,6 кв.м. до 27,1 кв.м. з оплатою 128 грн. за 1 кв.м. З урахуванням вказаної Додаткової угоди № 1, між сторонами було складно та підписано Акт приймання - передачі в орендне користування нежитлових приміщень від 02.01.2016р.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аверс Плюс2" звернулось з позовом до господарського суду, в якому просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ "Аверс Плюс2" суму заборгованості за Договором оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р. в розмірі 34688,00 грн.; розірвати Договір оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р., укладений між ТОВ "Добромед" та ФОП ОСОБА_1 із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням акту повернення нежитлових приміщень та виселити ФОП ОСОБА_1 з нежитлових приміщень загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом звільнення приміщення від її майна, речей та найманих нею працівників, що перебувають в приміщеннях з приведенням орендованого приміщення в стан придатний для використання ТОВ "Аверс Плюс2" без обмежень з боку третіх осіб.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі Договору про відступлення права вимоги № Ф-9/2016 від 27.07.2016р. та Договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.07.2016р. ТОВ "Аверс Плюс2" з 19.08.2016р. (зареєстровано право власності) та по сьогоднішній день є власником нежитлових приміщень 1-го поверху № 13, 14, 13а, 136, 13в, 13г, 13д, 13е, 13ж, 13з, 13и, 13к, 13л, 13м, антресолі № 13н, 13о, 13п, 13р, 13с, 13т, 13у в літ. "А-7" в буд. АДРЕСА_2 (загальна площа 249.2 кв.м.) частина яких є предметом спірного Договору оренди.

На підтвердження свого права на вищевказані нежитлові приміщення, позивач надав копію примірника відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач також зазначає, що 1-му відповідачу, Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 було відомо про зміну власника приміщення, оскільки 1-й відповідач зверталась до господарського суду з позовною заявою до ТОВ "Аверс Плюс2" про усунення перешкод у користуванні майном.

За таких обставин, позивач вважає, що після зміни власника нежитлових приміщень, до ТОВ "Аверс Плюс2" перейшли всі права та обов'язки орендодавця за Договором оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р.

Як вказує позивач, з моменту набуття ТОВ "Аверс Плюс2" права власності на зазначені приміщення жодних додаткових угод до Договору оренди, в тому числі про дострокове розірвання, сторонами не укладалося та приміщення товариству орендарем не поверталося, Акти повернення приміщень не підписувалися (згідно п. 6.3. Договору), тому 1-й відповідач, в порушення умов Договору, знаходячись в орендованому приміщенні та використовуючи його в своїй господарській діяльності не виконує покладені на нього обов'язки та не сплачує орендної плати власнику майна - ТОВ "Аверс Плюс2" за таке користування, починаючи з першого місяця, з вересня 2016 року та до червня 2017 року, у зв'язку із чим, у 1-го відповідача (орендаря) виникла заборгованість за користування нежитловими приміщеннями в розмірі 34688,00 грн. (нарахованих за 10 місяців).

Позивач вважає, що відновлення його порушеного права, як власника, на отримання прибутку від свого майна через здачу його в оренду можливе тільки шляхом стягнення з орендаря (1-го відповідача) - ФОП ОСОБА_1 заборгованості за користування орендованим майном, розірвання Договору оренди нежитлових приміщень та виселення орендаря з займаних приміщень.

Ретельно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з'ясувавши усі фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд, приймаючи рішення у даній справі, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За приписами ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З урахуванням норм ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Тобто чинним законодавством передбачено порядок зміни господарських договорів, а також порядок виконання господарських зобов'язань, що виникли на підставі договору.

Зокрема, у разі набуття права власності у встановлений законом спосіб, згідно ст.188 Господарського кодексу України, ініціатива щодо зміни умов договору, в тому числі заміна сторони договору покладається на нового власника як заінтересовану особу. Тому саме позивач, у відповідності до ст.ст. 181, 188 ГК України, ст.ст. 513, 516, 517 ЦК України, зобов'язаний повідомити 1-го відповідача про заміну сторони договору.

Відповідачі, у відповідності до ст.ст. 179, 180, 284 Господарського кодексу України, погодили умови спірного Договору оренди. Зокрема, у розділі 3 Договору сторонами визначено розмір та порядок сплати орендних платежів. Орендна плата своєчасно вноситься 1-м відповідачем на поточний рахунок 2-го відповідача, зазначений у Договорі. Жодних претензій від 2-го відповідача щодо виконання умов Договору на адресу 1-го відповідача не надходило. Таким чином, матеріали справи свідчать, що 1-й відповідач належним чином виконує зобов'язання, взяте за Договором.

За загальними принципами зобов'язального права, викладеними у ст. 509 ЦК України, у господарському зобов'язанні, що виникло на підставі спірного Договору оренди, кредитором є 2-й відповідач, оскільки він належним чином виконав обов'язки, покладені п. 2.1. Договору (зокрема, передав орендарю предмет оренди у користування), відповідно 1-й відповідач є боржником, оскільки на підставі п. 2.3.7. та розділу 3 Договору зобов'язаний у строк, визначений Договором, сплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. 770 Цивільного кодексу України, яка передбачає правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм , до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Заміна сторони у зобов'язанні регулюється нормами ст.ст. 512-517 ЦК України.

Так, на підстав п. 2 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Форма правочину щодо заміни кредитора у зобов'язання визначена ст. 513 ЦК України і передбачає, що такий правочин вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Посилання позивача на те, що 1-му відповідачу, ФОП ОСОБА_1 було відомо про зміну власника приміщення, у зв'язку з тим, що 1-й відповідач зверталася до господарського суду з позовною заявою до ТОВ "Аверс Плюс2" про усунення перешкод у користуванні майном судом не приймається з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ч. 2 ст. 516 ЦК України).

Отже, належними доказами переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні є договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, який підтверджує перехід прав на нерухоме майно, яке є предметом Договору оренди, до позивача.

Проте, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу письмового повідомлення 1-го відповідача про заміну кредитора у зобов'язанні, як і відсутні докази надсилання 1-му відповідачу документів з вимогами позивача щодо зміни умов Договору оренди, реквізитів для сплати орендних платежів на користь нового кредитора - позивача.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що до спірного Договору оренди не було внесено будь-яких змін в частині найменування та реквізитів орендодавця, а орендаря не було належним чином та своєчасно повідомлено про зміну сторони (орендодавця) у зобов'язанні, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з 1-го відповідача заборгованості з орендної плати в розмірі 34688,00 грн. у зв'язку з належним виконанням останнім умов Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р.

Щодо позовних вимог про розірвання Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р., укладеного між ТОВ "Добромед" та ФОП ОСОБА_1, із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням акту повернення нежитлових приміщень, суд зазначає наступне.

Умовами пункту 5.1. Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р. сторони погодили строк дії Договору, а саме Договір набирає чинності з дня підписання сторонами акту приймання - передачі нежитлових приміщень і укладений до 31.08.2017р.

Відповідачі наполягають на тому, що спірний Договір на даний час є поновленим на підставі ст. 764 ЦК України.

Дійсно, вищевказаною статтею передбачено можливість поновлення договору найму після закінчення строку договору, у разі продовження користування наймачем майном та за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця.

Проте, суд зауважує, що дана законодавча норма є загальною нормою права, яка надає сторонам лише право на продовження дії договору, і не встановлює порядку та документального оформлення такого продовження. Такий порядок , у разі досягнення сторонами згоди на таке поновлення , встановлюється за домовленністю сторін і визначається умовами договору.

Оскільки умовами Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р. не передбачено порядку продовження строку дії договору або його автоматичного поновлення, строк його дії чітко визначений і є пресічним , зміна строку дії даного договору потребує внесення відповідних змін до договору в цій частині шляхом укладення між сторонами додаткової угоди до нього.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений статтею 188 Господарського кодексу України.

В матеріалах справи № 922/2318/17 відсутні будь-які докази продовження сторонами строку дії спірного договору у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 291 ЦК України, підставою для припинення договору оренди є, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що Договір оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р., укладений між ТОВ "Добромед" та ФОП ОСОБА_1, станом на даний час є припиненим.

Враховуючи викладені обставини, суд визнав за необхідне відмовити у позові в частині позовних вимог про розірвання Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р., укладеного між ТОВ "Добромед" та ФОП ОСОБА_1, із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням акту повернення нежитлових приміщень.

З огляду на те, що Договір оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р. припинив свою дію з 01.09.2017р., перебування 1-го відповідача у орендованих за цим Договором нежитлових приміщеннях, загальною площею 27,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, станом на даний час є безпідставним, у зв'язку з чим вимога про виселення 1-го відповідача з вказаних нежитлових приміщень, шляхом звільнення цих приміщень від майна, речей та найманих 1-м відповідачем працівників, з приведенням орендованого приміщення в стан, придатний для подальшого використання підлягає задоволенню.

Проте, суд не погоджується з вимогою про виселення "без обмежень з боку третіх осіб".

Згідно пункту 1 роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 23.03.2012р. "Про судове рішення", на підставі статті 124 Конституції України, частини першої статті 45, частини першої статті 84 ГПК судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території. Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення має бути викладено чітко, зрозуміло, грамотно (тобто не містити граматичних і стилістичних помилок, виправлень).

Пунктом 9 зазначених вище роз'яснень визначено, що резолютивна частина рішення ні за яких умов не повинна викладатись альтернативно (наприклад: стягнути з відповідача певну суму або в разі відсутності коштів на його рахунку звернути стягнення на належне йому майно).

Враховуючи, що позивачем у прохальній частині позовної заяви не визначено без яких саме обмежень та з боку яких саме осіб 1-й відповідач має бути виселений із займаних нежитлових приміщень, суд вважає таку умову щодо позовної вимоги необґрунтованою, у зв'язку з чим відмовляє у її задоволенні.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Плюс2" задоволено частково, судові витрати, відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Виселити Фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (61168, АДРЕСА_1; відомості про ідентифікаційний номер відсутні; паспорт серія ЕЕ № 733861; запис про державну реєстрацію № 2 062038; відомості про дату народження відсутні) з нежитлових приміщень загальною площею 27,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом звільнення приміщення від її майна, речей та найманих нею працівників, що перебувають у приміщеннях, з приведенням орендованого приміщення в стан, придатний для використання ТОВ "Аверс Плюс2".

Щодо вимоги про виселення відповідача з нежитлових приміщень без обмежень з боку третіх осіб - у позові відмовити.

В частині позовних вимог щодо стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс плюс2" заборгованості за Договором оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р. в розмірі 34688,00 грн. - у позові відмовити.

В частині позовних вимог щодо розірвання Договору оренди нежитлових приміщень від 18.12.2014р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Добромед", м.Харків, та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, із застосуванням наслідків розірвання такого договору, шляхом приведення сторін в первісний стан з підписанням Акту повернення нежитлових приміщень - у позові відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61168, АДРЕСА_1; відомості про ідентифікаційний номер відсутні; паспорт серія ЕЕ № 733861; запис про державну реєстрацію № 2 062038; відомості про дату народження відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аверс Плюс2" (01103, м.Київ, б-р Дружби Народів, 14-16; поштова адреса: 61003, м.Харків, м-н Павлівський, 6, офіс 515; ) - витрати з оплати судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 09.10.2017 р.

Суддя Н.М. Кухар