РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017Справа №910/11642/17

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю"Т.В.К.Сервіс"

до публічного акціонерного товариства "Перший інвестиційний банк"

про стягнення 83 150,00 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Лук'яненко К.Г. - представник за довіреністю № 565/0/2-17 від 21.03.2017 р.;

Данильченко Ю.К. - представник за довіреністю № 1321/0/2-17 від 03.08.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю"Т.В.К.Сервіс" до публічного акціонерного товариства "Перший інвестиційний банк" про стягнення 83 150,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 14.12.2011 року був укладений договір банківського рахунку № 451/11. Відповідно до умов вказаного договору бак відкриває позивачеві поточний рахунок в національній валюті України № 2161 для зберігання коштів клієнта та зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта за цим рахунком відповідно до вимог чинного законодавства України, банківських правил та умов цього договору, а клієнт зобов'язується своєчасно здійснювати оплату наданих банком послуг, здійснювати операції за рахунком відповідно до чинного законодавства України, банківських правил та умов цього договору.

03.11.2016 року з банківського рахунку позивача без відома позивача працівниками відповідача перераховані кошти фізичній особі у сумі 83 150,00 грн.. позивач звернувся листом № 96 від 04.11.2016 року до відповідача, однак кошти позивачеві не повернені та не проведено службову перевірку за вказаним фактом.

Позивач зазначає, що платіжне доручення на перерахування зазначених коштів № 285 від 03.11.2016 року оформлене неналежним чином, зокрема відсутній електронний цифровий підпис та в розділі отримувач зазначено банківський рахунок іншого банку, таким чином відповідач зобов'язаній був зупинити виконання платіжного доручення.

Вказані дії відповідача завдали позивачеві шкоду у розмірі 83 150,00 грн.

У зв'язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача шкоду у розмірі 83 150,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.07.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 07.08.2017 року.

07.08.2017 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі.

У судове засідання 07.08.2017 року з'явились представники позивача та відповідача.

Представники відповідача надали суду відзив на позовну заяву, на виконання вимоги ухвали суду від 18.07.2017 р.

Господарським суду м. Києва 07.08.2017 року оголошену перерву до 11.09.2017 року.

Представник позивача в судове засідання 11.09.2017 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 07.08.2017 р.

У судове засідання 11.09.2017 року з'явились представники відповідача, подали суду додаткові докази по справі та заперечували проти позову та просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників відповідача дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Між сторонами 14.12.2011 року був укладений договір банківського рахунку № 451/11. Відповідно до умов вказаного договору бак відкриває позивачеві поточний рахунок в національній валюті України № 2161 для зберігання коштів клієнта та зобов'язується здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта за цим рахунком відповідно до вимог чинного законодавства України. Банківських правил та умов цього договору, а клієнт зобов'язується своєчасно здійснювати оплату наданих банком послуг, здійснювати операції за рахунком відповідно до чинного законодавства України, банківських правил та умов цього договору.

На виконання умов договору відповідач виконав платіжне доручення № 285 від 03.11.2016 року позивача.

Позивач звернувся листом № 96 від 04.11.2016 року до відповідача з повідомленням, що 03.11.2016 року з банківського рахунку позивача без відома позивача працівниками відповідача перераховані кошти фізичній особі у сумі 83 150,00 грн. та проханням повернути вказані кошти.

Листом № 2575/0/2-16 від 07.12.2016 року відповідач за результатами розгляду скарги клієнта повідомив, що документ підписаний з використанням електронного цифрового підпису уповноваженої особи ОСОБА_1 з індивідуальним номером ключа НОМЕР_1, перевірений на відповідність та проведено банком. Більш того, сеанс зв'язку, під час якого передавався документ, відбувся з тої ж ІР-адреси що і інші платіжні доручення. Окрім того, того ж дня надіслано платіжне доручення № 286, відповідно збережена нумерація документів клієнта та була успішно проведена перевірка ЕЦП.

Цим же листом, враховуючи п. 6.1. договору, було запропоновано надати в письмовій формі відомості про уповноваженого працівника позивача для включення до складу узгоджувальної комісії. Вказаний лист позивач отримав 07.12.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого є в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний документ на переказ має однакову юридичну силу з паперовим документом. Електронний підпис є обов'язковим реквізитом електронного документа на переказ. Відповідальність за достовірність інформації, що міститься в реквізитах електронного документа, несе особа, яка наклала на цей документ електронний цифровий підпис. В іншому разі відповідальність несе банк або інша установа - учасник платіжної системи.

Відповідач, листом від 07.04.2017 року повідомив про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача.

П. 2.10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУвід 21.01.2004 № 22 клієнт, виходячи з технічних можливостей своїх та обслуговуючого банку, може подавати до банку розрахункові документи як на паперових носіях, так і у вигляді електронних розрахункових документів, використовуючи системи дистанційного обслуговування. Спосіб подання клієнтом документів до банку передбачається в договорі банківського рахунку. Банк, що обслуговує платника із застосуванням систем дистанційного обслуговування, зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку платника і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і приймати цей документ до виконання, лише якщо вони належать цьому платнику.

Банком перевірені відповідність номера рахунку платника і його коду.

Позивач зазначає, що платіжне доручення на перерахування зазначених коштів № 285 від 03.11.2016 року оформлене неналежним чином, зокрема відсутній електронний цифровий підпис та в розділі отримувач зазначено банківський рахунок іншого банку, таким чином відповідач зобов'язаній був зупинити виконання платіжного доручення.

Матеріалами справи підтверджується, що у платіжному дорученні в розділі отримувач зазначено банківський рахунок іншого банку, та посилається на те, що одночасно з розрахунковим документом банк мав прийняти розрахункові документи на виплату оподаткованого доходу, однак банк не не перевіряє правильність нарахування та своєчасність сплати податковим агентом податку до бюджету (п.п. 3.10. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУвід 21.01.2004 № 22). Вказані підстави не впливають на наявність або відсутність збитків в діях працівників банків в контексті доводів позовної заяви, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення шкоди у зв'язку з виконанням платіжного доручення, яке надіслане без відома позивача

Також позивач вказує на відсутність електронного цифрового підпису. Однак, в матеріалах справи наявна копія Акту від 06.09.2017 року узгоджувальної комісії в складі представників позивача, відповідача та представників ТОВ «ДБО Софт» як власника програмного забезпечення банку. Вказаною комісією встановлено, що документ підписаний електронним цифровим підписом та проведений банком згідно з вимогами банку.

Цим же актом встановлено, що сеанс зв'язку, під час якого був переданий документ в банк відбувався з тієї самої ІР-адреси, що і усі інші сеанси, під час яких передавались платіжні доручення в банк. Акт підписаний представниками позивача, в.т.ч. директором, без жодних зауважень.

Таким чином, позивачем не доведено факту відсутності цифрового підпису уповноваженої особи на платіжному дорученні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до п. 6.9 договору банк не несе відповідальності за помилковий переказ коштів у випадку, коли помилка допущена клієнтом у наданих (переданих) до банку розрахункових документах на паперових носіях або у вигляді електронних розрахункових документів.

П. 6.1. договору передбачено, що клієнт несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у розрахунково-касовому документі, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ.

Відповідач також надав лист від 24.07.2017 року відповідно до якого ініціював проведення перевірки, однак відповідачеві позивачем у проведенні такої перевірки було відмовлено.

Таким чином, у відповідача не було підстав для невиконання платіжного доручення.

Щодо твердження позивача про використання відповідачем несертифікованого програмного забезпечення (лист № 04/03/03-1967 від 08.06.2017 року Державної служби спеціального звідзку та захисту інформації України щодо відсутності звернень банку на сертифікацію програмного забезпечення спростовуються ліцензійним договором від 01.04.2013 року за № ЛД-531 про видачу невиключних майнових прав на використання програми для ЕВМ «iBank2ua», укладеним між відповідачем та ТОВ «Біфіт Сервіс» (яка переіменована на ТОВ «ДБО Софт»). І саме ТОВ «Біфіт Сервіс» звертався до Державної служби спеціального звідзку та захисту інформації України для отримання належних ліцензій та висновків, копії яких є в матеріалах справи)

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

З наведених фактичних обставин вбачається, що відповідач виконав всі належні дії щодо виконання платіжного доручення, а позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, вказаних у позовній заяві.

Відповідно до ст. 22 ЦК України «Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди» Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК УКраїни майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, необхідною підставою для притягнення банку до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій банку при виконанні платіжного доручення, виникнення шкоди та причинний зв'язок між діями банку і заподіяною ним шкодою.

Частиною 1 статті 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 ГК України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Тобто, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності. Застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, і вини.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Таким чином, факт правопорушення саме з боку відповідача щодо прав та інтересів позивача не доведений позивачем.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено підстав для стягнення з банку шкоди. Відтак, суд відмовляє в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.33, ст.ст. 34, 44, п.2 ч.2 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 09.10.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий