ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.2017 Справа № 904/7699/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг-Україна", м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агромайстер", с. Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області

про стягнення 101 932 грн. 25 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № б/н від 21.09.2017р.;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг-Україна" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агромайстер" заборгованість в розмірі 101 932 грн. 25 коп., з яких: 40 000 грн. 00 коп. - сума основного боргу, 29 559 грн. 79 коп. пеня, 20 000 грн. 00 коп. штраф, 1 946 грн. 46 коп. - 3% річних, 10 426 грн. 00 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору купівлі-продажу №62/06 від 01.06.2016р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх господарських зобов'язань.

Ухвалою господарського суду від 07.08.2017р. порушено провадження у справі та призначений її розгляд в судовому засіданні 21.09.2017р.

20.09.2017р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, мотивоване зверненням до позивача з пропозицією мирного врегулювання спору.

Ухвалою суду від 21.09.2017р. розгляд справи відкладено на 03.10.2017р., у звязку із неявкою представників сторін та ненаданням витребуваних судом документів.

Відповідач явку повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив, надав відзив на позовну заяву від 02.10.2017р., в якому зазначив, що не погоджується із нарахованими позивачем штрафними санкціями, оскільки вважає їх неспіврозмірними до заявлених позовних вимог, а розмір 3% річних та індексу інфляції за прострочення виконання зобовязання помилковим та нарахованим із порушенням чинного законодавства. Із посиланням на приписи ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України просив суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій, з тих підстав, що відповідачем частково виконано основну частину зобовязання за спірним договором та вжито заходи для мирного врегулювання виниклого спору. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, 03.10.2017р. на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на нішу дату, у звязку із зайнятістю представника відповідач в іншому судовому процесі.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти клопотань відповідача, зазначивши, зокрема, що дії відповідача є такими, що затягують розгляд справи у встановлені строки.

Враховуючи закінчення встановленого законом строку розгляду справи; повідомлення судом належним чином відповідача про час та місце судового засідання у справі, що підтверджується наявними у справі доказами; достатність матеріалів справи для винесення рішення у справі; можливість уповноваження відповідачем іншого представника для представлення інтересів в суді, господарський суд відхиляє клопотання відповідача та розглядає справу за відсутності представника відповідача.

Відповідно до ст.75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг-Україна" (продавець) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Агромайстер" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №62/06 (далі - договір).

Продавець зобов'язується передати у власність покупцю, а покупець у порядку й на умовах, передбачених даним договором, зобов'язується прийняти й оплатити техніку (далі по тексту - «товар»), асортимент, кількість та комплектність якої визначається сторонами у Специфікації, що є невід'ємною частиною даного договору (додаток №1 до цього договору) (п. 1.1. договору).

Якість та комплектність товару повинні відповідати ТУ, що діють у виробника товару (п. 1.2. договору).

Право власності на товар переходить до покупця з моменту повної оплати покупцем вартості товару у сумі згідно п.2.1 цього договору (п. 1.3. договору).

Загальна вартість товару за даним договором становить 200 000,00 (двісті тисяч) грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ - 33 333 ( тридцять три тисячі триста тридцять три) грн., 33 коп. (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору покупець зобов'язується оплатити продавцю суму, зазначену в п.2.1 цього договору у наступному порядку:

- у сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. - у строк до « 06» червня 2016 року (п. 2.2.1. договору);

- у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн. 00 коп. -у строк до « 30» червня 2016 року (п. 2.2.2. договору);

- у сумі 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп. - у строк до « 31» липня 2016 року (п. 2.2.3. договору).

Оплата товару здійснюється шляхом зарахування грошових коштів на рахунок продавця в безготівковій формі (п. 2.4. договору).

Покупець має право достроково, ніж це визначено в п. 2.2. цього договору оплатити вартість товару (п. 2.5. договору).

Поставка товару відбувається протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту виконанням покупцем умов п. 2.2.1 цього договору (п. 3.1. договору).

Поставка товару здійснюється на складі продавця за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Озерна, вул. Леніна 33, про що складається Акт приймання - передачі, що є невід'ємною частиною даного договору (п. 3.2. договору).

Факт передання продавцем товару покупцеві згідно п.3.2 цього договору сторони фіксують шляхом складання відповідного двостороннього Акту приймання-передачі, у якому зазначають асортимент, комплектність та кількість Товару, що передається покупцю. Підписанням відповідного двостороннього Акту приймання-передачі. Покупець підтверджує відсутність у нього будь-яких претензій щодо асортименту, якості, комплектності та кількості переданого йому товару (п. 3.3. договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту їхніми печатками і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань (п. 7.1. договору).

Сторони підписали та скріпили печатками специфікацію (а.с. 12), в якій узгодили товар, що підлягає поставці: Прес-підбирач тюковий ПТ-165М у кількості 1 шт. вартістю 200 000 грн. 00 коп. з ПДВ.

На виконання умов договору, відповідно до Акту приймання-передачі від 10.06.2016р. (а.с. 13) продавець передав, а покупець прийняв наступне майно: Прес-підбирач тюковий ПТ-165М 2015 року випуску, заводський номер 143 у кількості 1 шт. Сторони посвідчили, що майно, яке передається, є технічно справним, повністю укомплектованим, згідно наведених у таблиці даних, та таким, що відповідає техніко-економічним характеристикам. З моменту підписання вказаного акту покупець прийняв на себе відповідальність за збереження майна.

Відповідач в порушення приписів п. 2.2. договору свої зобовязання з оплати отриманого товару здійснив неповністю та із порушенням встановленого строку, сплативши:

- 20 000 грн. 00 коп. 06.06.2016р., про що свідчить платіжне доручення № 5920 від 06.06.2016р. (а.с. 15);

- 80 000 грн. 00 коп. 12.07.2016р., про що свідчить платіжне доручення № 38 від 12.07.2016р. (а.с. 16);

- 20 000 грн. 00 коп. 01.11.2016р., про що свідчить платіжне доручення № 518 від 01.11.2016р. (а.с. 17);

- 20 000 грн. 00 коп. 23.12.2016р., про що свідчить платіжне доручення № 672 від 23.12.2016р. (а.с. 18);

- 20 000 грн. 00 коп. 16.03.2017р., про що свідчить платіжне доручення № 60 від 16.03.2017р. (а.с. 19), у звязку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 40 000 грн. 00 коп.

Позивач подав до суду підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт звірки взаєморозрахунків (а.с. 14), відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 62/06 від 01.06.2016р. станом на 04.07.2017р. становить 40 000 грн. 00 коп.

У п. 4.1. договору сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання будь-якою із сторін своїх обов'язків за цим договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані таким невиконанням збитки та сплачує штрафні санкції, передбачені цим договором. Штрафні санкції підлягають стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків (п. 4.1. договору).

У разі несплати товару у строк, передбачений п. 2.2 цього договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми, зазначеної в п. 2.1 цього договору, за кожен день прострочення (п. 4.2. договору).

У разі, якщо прострочення по оплаті товару складе більше ніж 10 (десять) календарних днів покупець, додатково до штрафних санкцій, передбачених п.4.2. цього договору, сплачує продавцю штраф у розмірі 20% (двадцяти) від суми заборгованості (п. 4.3. договору).

За розрахунком позивача підлягає стягненню з відповідача пеня за загальний період з 01.08.2016р. по 01.02.2017р., у загальному розмірі 29 559 грн. 79 коп. та штраф у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Із посиланням на положення ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача 3% річних в сумі 1 946 грн. 46 коп. за загальний період з 01.08.2016р. по 26.07.2017р. та інфляційні втрати у розмірі 10 426 грн. 00 коп. за загальний період з 01.08.2016р. по 26.07.2017р.

Заборгованість відповідача підтверджується: договором з додатками, Актом приймання-передачі, платіжним дорученнями, обґрунтованим розрахунком суми позову тощо.

На час розгляду справи доказів погашення заборгованості відповідача перед позивачем не надано.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору купівлі-продажу пального, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст. ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно до приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

З урахуванням умов п. 2.2. договору, строк оплати поставленого позивачем товару є таким, що настав:

- на суму 80 000 грн. 00 коп. 01.07.2016р.;

- на суму 100 000 грн. 00 коп. 01.08.2016р.

Відповідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання

Згідно із п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом здійснено перевірку розрахунку пені, та встановлено, що він виконаний не правильно.

Відповідно до п. 4.2. договору, у разі несплати товару у строк, передбачений п. 2.2 цього договору, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми, зазначеної в п. 2.1 цього договору, за кожен день прострочення.

Загальна вартість товару за даним договором становить 200 000,00 (двісті тисяч) грн. 00 коп., у т.ч. ПДВ - 33 333 ( тридцять три тисячі триста тридцять три) грн., 33 коп. (п. 2.1. договору).

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, позивач нараховує пеню на суму заборгованості 200 000 грн. 00 коп.

Господарський суд зазначає, що за нормами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене, чинне законодавство не передбачає можливості нараховувати пеню на суму договору навіть за умови здійснення часткової оплати, натомість діючим законодавством чітко встановлено, що пеня обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання чи від суми простроченого платежу.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що пеня повинна нараховуватись саме на суму простроченого платежу з урахуванням здійснених відповідачем оплат та з урахуванням меж періодів, зазначених позивачем у розрахунку, а саме:

- на суму 100 000 грн. 00 коп. за період з 01.08.2016р. по 31.10.2016р.;

- на суму 80 000 грн. 00 коп. за період з 01.11.2016р. по 22.12.2016р.;

- на суму 60 000 грн. 00 коп. за період з 23.12.2016р. по 15.03.2017р.;

- на суму 40 000 грн. 00 коп. за період з 16.03.2017р. по 01.02.2017р.

Відповідно до розрахунку, здійсненого судом, загальний розмір пені становить 12 710 грн. 04 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Крім того, перевіркою розрахунку 3% річних встановлено, що позивачем при розрахунку не враховано приписи п. 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, згідно якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За перерахунком, здійсненим господарським судом, до стягнення з відповідача підлягає 3% річних у загальному розмірі 1 926 грн. 78 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо нарахованого розміру інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Так, при розрахунку інфляційних позивачем не враховано приписи абз. 3 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013р., відповідно до яких розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За розрахунком, здійсненим господарським судом, до стягнення з відповідача підлягають інфляційні втрати у загальному розмірі 8 664 грн. 94 коп. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Перевіркою нарахованого позивачем штрафу порушень умов договору та чинного законодавства судом не встановлено.

За нормами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої обовязки щодо своєчасної оплати отриманого товару, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи діючого законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 40 000 грн. 00 коп. основного боргу, 12 710 грн. 04 коп. пені, 20 000 грн. 00 коп. штрафу, 1 926 грн. 78 коп. 3% річних, 8 664 грн. 96 коп. інфляційних втрат - є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Заперечення відповідача спростовується матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому відхиляються господарським судом.

Водночас, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій з огляду на наступне.

Пункт 3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання

Згідно розяснень, викладених у п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозвязку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені)

Так, частиною 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п.3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідач зазначає, що основне зобов'язання ним частково виконане, а також вжиті заходи для мирного врегулювання спору. Крім того, вважає розмір штрафних санкцій надмірно великим порівняно із розміром несплаченого основного боргу.

Проте, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача з цього приводу, господарський суд не вважає даний випадок винятковим, а доводи відповідача переконливими.

Господарський суд зазначає, що відповідачем не доведено поважність причин допущення прострочення оплати поставленого позивачем товару, та взагалі не надано будь-яких доказів на підтвердження свого клопотання.

При вирішенні даного спору та розгляді клопотання відповідача суд враховує положення міжнародного договору, а саме ч. 1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном власність розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті. Невиконанням обовязку щодо оплати отриманого товару відповідач порушує права позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти (вартість товару) протягом тривалого строку у власність позивача.

За встановлених обставин, клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Агромайстер" (52473, Дніпропетровська область, Солонянський район, с. Калинівка, вул. Калініна, буд. 47В, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промагролізинг-Україна" (02002, м. Київ, вул. Є. Сверстюка, буд. 11-А, офіс 511, ) 40 000 грн. 00 коп. (сорок тисяч грн.. 00 коп.) основного боргу, 12 710 грн. 04 коп. (дванадцять тисяч сімсот десять грн.. 04 коп.) пені, 20 000 грн. 00 коп. (двадцять тисяч грн.. 00 коп.) штрафу, 1 926 грн. 78 коп. (одну тисячу девятсот двадцять шість грн.. 78 коп.) 3% річних, 8 664 грн. 96 коп. (вісім тисяч шістсот шістдесят чотири грн.. 96 коп.) інфляційних втрат, 1 307 грн. 56 коп. (одну тисячу триста сім грн. 56 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_2

Повне рішення складено 06.10.2017