РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017Справа №910/13419/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/13419/17

за позовом приватного акціонерного товариства "Українська незалежна

телерадіокомпанія "ЗАГРАВА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа"

про визнання акту приймання-передачі недійсним.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Кейно Д.І., директор, протокол № 2 від 03.11.2011р.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось приватне акціонерне товариство "Українська незалежна телерадіокомпанія "ЗАГРАВА" (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа" (надалі відповідач) про визнання акту приймання-передачі недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт прийому-передачі № 30/09/14від 30.09.2014р. інформаційних повідомлень для трансляції на телеканалі «Перший діловий» до Договору №05/06/13-П від 05.06.2013р. є недійсним, оскільки не був підписаний директором ПрАТ «Українська незалежна телерадіокомпанія «ЗАГРАВА», та не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/13419/17 призначений розгляд справи на 05.10.2017р.

Присутній у судовому засіданні 05.10.2017р. представник відповідача в усних пояснення проти позовних вимог заперечив.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника позивача, суд не повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, тому суд вважає, що у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника позивача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ОРТ Медіа" (за договором - замовник, відповідач) та приватним акціонерним товариством "Українська незалежна телерадіокомпанія "ЗАГРАВА" (за договором - виконавець, позивач) було укладено договір №05/06/13-П про надання послуг з розміщення інформації, за умовами п.1.1 якого виконавець надає послуги із розміщення з метою трансляції в ефірі телевізійного каналу «Перший діловий» Інформаційних повідомлень, наданих замовником (послуги), а замовник приймає та оплачує послуги згідно з умовами цього договору.

Також, 30.09.2014р. між відповідачем та позивачем був укладений договір №3009- 2014 про надання рекламних послуг, за умови якого ТОВ «ОРТ Медіа» (виконавець) на умовах договору і відповідних додатків до нього надає ТОВ «Медіасток» (замовник) послуги рекламного характеру, які полягають у популяризації виключно і/або найменування ТОВ «Медіасток», і/або знака для товарів і послуг ТОВ «Медіасток», а ТОВ «Медіасток» на добровільних засадах фінансово підтримає створення передачі/програми, яка виходить в ефір на телевізійному каналі з метою такої популяризації, на умовах договору і відповідних додатків до нього.

Як зазначає позивач, 30.09.2014р. між ТОВ «ОРТ Медіа» та ТОВ «Медіасток» була підписана додаткова угода №1 до Договору № 3009-2014, згідно з якою ТОВ «Медіасток» доручив, а ТОВ «ОРТ Медіа» взяв на себе зобов'язання з розміщення рекламних матеріалів впродовж з 01.10.2014р. по 31.12.2014р.; до названої додаткової угоди додано медіа-проект рекламної компанії, яким підтверджується зобов'язання ТОВ «ОРТ Медіа» забезпечити трансляцію на каналі « 1-й Діловий телевізійний канал» рекламних матеріалів, та підписано акт приймання-передачі матеріалів на 12 касетах у двох ідентичних екземплярах на 6-ти касетах кожен, а саме ВЕТАСАМ SP №№ 10-01, 10-02, 10-03, 10- 04, 10-05, 10-06; загальною тривалістю 5 (п'ять) годин, що містить відео-зображення рекламних матеріалів для їх трансляції на телеканалі «Перший діловий».

При цьому, позивач зазначає, що згодом зазначені касети, отримані ТОВ «ОРТ Медіа» від ТОВ «Медіасток», були нібито передані за актом приймання-передачі №30/09/14 від 30.09.2014р. на користь ПрАТ «Українська незалежна телерадіокомпанія «ЗАГРАВА» в особі директора ОСОБА_2

Проте, за результатами службової перевірки, призначеної наказом директора ПрАТ «Українська незалежна телерадіокомпанія «ЗАГРАВА» № 09/01.17 від 02.01.2017р., встановлено, що колишній директор ОСОБА_2 не підписувала зазначений акт, оскільки зазначені касети з відповідними рекламними матеріалами не передавалися для їх транслювання та підпис на акті не належить ОСОБА_2

Як стверджує позивач, акт приймання-передачі №30/09/14 від 30.09.2014р. не був підписаний директором ПрАТ «Українська незалежна телерадіокомпанія «ЗАГРАВА», не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а відтак порушує інтереси позивача та норми п. 5 ст. 203 ЦК України і відповідно підлягає визнанню недійсним.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Згідно з ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України, статтею 20 Господарського кодексу України визначено спосіб захисту порушеного права; викладені у вказаних статтях способи захисту порушеного права не є вичерпними, зі змісту вище зазначених статей вбачається, що порушене право та законний інтерес можуть бути захищені також іншими способами, встановленими договором або законом.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналогічний припис містить ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України про те, що права суб'єктів господарювання захищаються, зокрема, іншими способами, передбаченими законом.

Таким чином, законодавець визначив, що цивільне право або охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом не будь-яким способом, а тільки тим, що передбачений договором чи законом, натомість, предмет позову про визнання недійсним акту приймання-передачі - не передбачений як спосіб захисту чинним законодавством, що позбавляє суд можливості захистити права позивача.

Крім того, суд вважає помилковим висновок позивача про те, що спірний акт приймання-передачі є правочином, виходячи з наступного.

В статті 202 Цивільного кодексу України визначено поняття та види правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Акт приймання передачі № 30/09/14 від 30.09.2014р. по своїй правовій природі не є правочином, оскільки за змістом статті 202 ЦК України такий акт сам по собі не породжує, не змінює і не припиняє обов'язків та прав сторін, а лише засвідчує певний факт, зокрема, передачі інформаційних повідомлень за правочином. Документами, що породжують права та обов'язки за вказаним актом є договір № 05/06/13-П від 05.06.2013р.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Всі інші підстави, якими позивач обґрунтовує свої вимоги у позовній заяві, не приймаються судом до уваги як такі, що не спростовують викладених вище судом висновків.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.10.2017р.

Суддя А.І. Привалов