КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р. Справа№ 910/4892/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Кропивної Л.В.

Ткаченка Б.О.

при секретарі судового засідання - Цукарєвій Г.В.

за участю представників:

від позивача: Биченко К.В., довіреність від 01.02.2017;

від відповідача: Рекрут Д.В., довіреність від 10.05.2017;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017

у справі №910/4892/17 (суддя А.І. Привалов)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС"

до Компанії "АРАКУЕНТОН ЛІМІТЕД (ARAQUENTON LIMITED)

про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному (складеному) капіталі

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до компанії "АРАКУЕНТОН ЛІМІТЕД (ARAQUENTON LIMITED) про розірвання договору купівлі-продажу частки у статутному (складеному) капіталі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем договірних обов'язків за Договором купівлі-продажу частки у статутному (складеному) капіталі від 11.03.2013 щодо оплати вартості частки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 в задоволенні повову відмовлено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 прийнято вказану апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 20.09.2017.

Через відділ документального забезпечення від відповідача надійшлов відзив на апеляційну скаргу, у якому останній просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні оголошено перерву до 27.09.2017.

Через відділ документального забезпечення від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких просив задовольнити апеляційну скаргу.

Представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

11.03.2013р. між ТОВ «БМ РЕНТ» (за договором - продавець, нова назва ТОВ «ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС» - позивач, далі також - Товариство) та компанією «АРАКУЕНТОН ЛІМІТЕД» (ARAQUENTON LIMITED) (за договором - покупець, далі - відповідач) було укладено Договір купівлі-продажу частки у статутному (складеному) капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БМ РЕНТ», а умовами П.1.1 якого продавець передає покупцю належну продавцю частку у статутному капіталі Товариства, а покупець зобов'язується прийняти частку та оплатити її вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2 договору, за продаж частки покупець зобов'язується сплатити продавцю її договірну ціну, яка складає 3329043,39грн., що еквівалентно сумі 320134,40 Євро за курсом Національного банку України станом на 11.03.2013, оплата вартості проводиться в Євро шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця протягом року з моменту підписання даного договору.

Рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «БМ РЕНТ», оформленим протоколом №11/03-2013 від 11.03.2013, було прийнято рішення про реалізацію (відчуження) частки, якою володіло безпосередньо ТОВ «БМ РЕНТ», номінальною вартістю 3329043,39 грн., що становить 60,00% Статутного (складеного) капіталу Товариства, та єдиним покупцем даної частки визначено компанію «АРАКУЕНТОН ЛІМІТЕД» (ARAQUENTON LIMITED» (відповідач), розподіл часток у статутному капіталі Товариства, у зв'язку зі змінами, що сталися на підставі продажу частки у статутному капіталі Товариства та зміни назви ТОВ «БМ РЕНТ» на ТОВ «ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС».

Так, на підтвердження того, що частка в Товаристві була передана відповідачу сторонами було складено та підписано уповноваженими представниками Акт приймання-передачі до Договору, а також проведена реєстраційна дія із внесенням відповідних змін до статуту Товариства та внесення відомостей до єдиного державного реєстру за номером запису в реєстрі 6025939 від 13.03.2013.

Посилаючись на невиконання відповідачем договірних зобов'язань в частині сплати коштів за придбану частку в статутному капіталі Товариства, позивач просить розірвати вказаний договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС» від 11.03.2013.

Відповідно до п.5.2 договору, у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, такий спір вирішується в судовому порядку відповідно до встановленої чинним законодавством України підвідомчості та підсудності такого спору.

Відповідно до ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

У розумінні даного Закону іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави;

За наведених обставин, спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду у Господарському суді міста Києва у відповідності із законодавством України.

У відповідності зі ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права; до договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає зі змісту або характеру цих прав.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 632 ЦК України).

Оплата товару проводиться після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Статтею 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З правового аналізу вказаної норми вбачається, що підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору є істотне порушення договору другою стороною.

Ознаками істотного порушення договору відповідно до вказаної норми права є те, що його наслідком має бути завдання шкоди другій стороні договору; друга сторона договору має значною мірою позбавитись того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка порушення договору як істотного має бути здійснена з урахуванням того, що істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Враховуючи приписи ст. 651 Цивільного кодексу України, факт істотного порушення умов договору повинен бути доведений стороною, яка посилається на істотність порушення.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що останній, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства, не здійснив оплату вартості придбаної частки у встановлені п.2.2 договору строки - до 11.03.2014.

Колегія суддів погоджується з позивачем, що невиконання відповідачем обов'язку з оплати частки у статутному копіталі у відповідості до умов Договору, є істотним порушенням його умов, оскільки позивач повністю був позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме у отриманні грошових коштів у сумі 3329043,39грн., що еквівалентно сумі 320134,40 Євро за курсом Національного банку України станом на 11.03.2013.

Проте, місцевим господарським судом враховано, що згідно зі ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються; якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили; сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Вказаною нормою прямо визначено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили, тобто зобов'язання припиняються на майбутнє, до дати розірвання договору зобов'язання за договором є діючими.

Приписи ч. 4 ст. 653 Цивільного кодексу України передбачають, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що право власності на частку переходить до покупця з момент укладання цього договору та підтверджується державною реєстрацією змін до установчих документів Товариства.

Як вже було зазначено вище, судом встановлено, що 13.03.2013 державним реєстратором була проведена державна реєстрація змін до установчих документів ТОВ «ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС», тобто спірний договір зі сторони продавця (позивача) виконаний.

Встановивши зазначені обставини, місцевий господарський суд не звернув уваги, що предметом даного позову є лише розірвання договору, а не повернення всього отриманого за договором.

Частина 4 статті 653 ЦК України жодним чином не обмежує права особи на розірвання договору, а лише зазначає про неможливість повернення того, що було виконане сторонами за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Хоча колегія суддів погоджується з позивачем щодо істотного порушення умов договору відповідачем, та наявністю підстав для розірвання договору, проте відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності.

Статтею 256 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 257 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до зазначених вище умов укладеного сторонами договору, позивач дізнався про порушення свого права відповідачем 11.03.2014 (пункт 2.2. Договору).

Отже строк позовної давності сплив 12.03.2017, а з позовом товариство звернулося 24.03.2017.

Як свідчать матеріали справи, позивач з клопотанням про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності не звертався.

В письмових поясненнях позивач посилався на те, що звертався до суду з позовом про розірвання договору від 11.03.2013 в межах строку позовної давності, але судом було повернуто без рогдяду зазначену позовну заяву.

Колегія суддів зазначає, що порушення норм процесуального права при поданні позовної заяви, не може вважатися поважною причиною пропуску позовної давності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яку у відповідності до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права, позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Боржник має певні матеріально-правові права, які безпосередньо пов'язані з позовною давністю. Будь-який суд національної юрисдикції, вирішуючи питання про пропуск кредитором позовної давності, фактично вирішує питання не тільки про право кредитора на звернення до суду за захистом свого порушеного права, але й про право боржника бути звільненим від переслідування або притягнення до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "ЮКОС" проти Росії»).

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском строку позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем.

Оскільки місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову у позові, дане рішення підлагає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕФ АЙ ЕМ ДЕВЕЛОПМЕНТ ПЛЮС» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/4892/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі №910/4892/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Л.В. Кропивна

Б.О. Ткаченко