РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2017Справа №920/687/17

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний шинний склад»
доДочірнього підприємства «Аромат» Філії «Сумський молочний завод»
простягнення 4 992,11 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

позивача:не з'явився;
відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіональний шинний склад» (надалі - ТОВ «Регіональний шинний склад») звернулося до господарського суду Сумської області з позовом до Дочірнього підприємства «Аромат» Філії «Сумський молочний завод» (надалі - ДП «Аромат») про стягнення 4 992,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору на комплексне обслуговування автомобільного транспорту № 12/2016 К-О/1 від 15.01.2016 позивач надав послуги, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4 590,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 259,33 грн., інфляційних у розмірі 112,67 грн. та 3% річних у розмірі 30,11 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 25.07.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 10.08.2017.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 10.08.2017 справу № 920/687/17 направлено за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.08.2017 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 04.10.2017.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 021.

Оскільки, відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, то на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з огляду на наступне.

Згідно з ст. 74-1 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обов'язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь.

Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання. Ухвала суду, прийнята за наслідками вирішення цього питання, оскарженню не підлягає.

Таким чином, зі змісту наведеної норми вбачається, що необхідність проведення судового засідання у режимі відеоконференції визначається судом, що розглядає господарську справу.

Крім того, випадки в яких суд може постановити ухвалу про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції нормами чинного законодавства не визначені.

На думку суду, призначення судового засідання у режимі відеоконференції повинно здійснюватись у виключних випадках, коли з об'єктивних причин учасник процесу не може брати участь у засіданні, а його участь є необхідною для встановлення всіх обставин справи.

Більш того, статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно з п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

За таких обставин, незважаючи на те, що сторони у судове засідання 04.10.2017 не з'явилися, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.01.2016 між ТОВ «Регіональний шинний склад» (виконавець) та ДП «Аромат» (замовник) був укладений договір на комплексне обслуговування автомобільного транспорту № 12/2016 К-О/1 (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого предметом є обслуговування автомобільного транспорту замовника, що здійснюється виконавцем, а приймається і оплачується замовником відповідно до умов цього Договору.

Виконавець після здійснення обслуговування надає замовнику наряд-замовлення, акт виконаних робіт (надання послуг), рахунок-фактуру, податкову накладну (п. 3.4 Договору).

Згідно з п. 3.5 Договору факт прийняття замовником переліку робіт (послуг) щодо обслуговування засвідчується підписом уповноваженого (відповідно до підтвердження) представника чи(або) самим замовником в наряді-замовленні; факт прийняття робіт (наданих послуг) - підписом в Акті виконаних робіт (надання послуг).

Пунктами 4.1 та 4.1.1 Договору передбачено, що замовник здійснює розрахунки з виконавцем відповідно до отриманих рахунків шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на умовах відстрочки платежу за обслуговування - протягом 25 (двадцять п'ять) календарних днів з моменту отримання (дати підписання документів, що зазначені в п. 3.4 цього Договору), але не пізніше останнього дня місяця.

На виконання умов Договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на суму 4 590,00 грн., що підтверджується актами надання послуг, а саме: № 4368 від 09.09.2016 на суму 84,00 грн., № 72 від 06.01.2017 на суму 696,00 грн., № 1606 від 24.04.2017 на суму 480,00 грн., № 1618 від 24.04.2017 на суму 216,00 грн., № 1619 від 24.04.2017 на суму 84,00 грн., № 1621 від 24.04.2017 на суму 120,00 грн., № 1622 від 24.04.2017 на суму 180,00 грн., № 1624 від 24.04.2017 на суму 108,00 грн., № 1625 від 24.04.2017 на суму 480,00 грн., № 1626 від 24.04.2017 на суму 420,00 грн., № 1627 від 24.04.2017 на суму 120,00 грн., № 1628 від 24.04.2017 на суму 552,00 грн., № 1640 від 24.04.2017 на суму 90,00 грн., № 2297 від 01.06.2017 на суму 372,00 грн., № 2292 від 01.06.2017 на суму 360,00 грн., № 2285 від 01.06.2017 на суму 108,00 грн. та № 2290 від 01.06.2017 на суму 120,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 4 590,00 грн.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги на суму 4 590,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг, а саме: № 4368 від 09.09.2016 на суму 84,00 грн., № 72 від 06.01.2017 на суму 696,00 грн., № 1606 від 24.04.2017 на суму 480,00 грн., № 1618 від 24.04.2017 на суму 216,00 грн., № 1619 від 24.04.2017 на суму 84,00 грн., № 1621 від 24.04.2017 на суму 120,00 грн., № 1622 від 24.04.2017 на суму 180,00 грн., № 1624 від 24.04.2017 на суму 108,00 грн., № 1625 від 24.04.2017 на суму 480,00 грн., № 1626 від 24.04.2017 на суму 420,00 грн., № 1627 від 24.04.2017 на суму 120,00 грн., № 1628 від 24.04.2017 на суму 552,00 грн., № 1640 від 24.04.2017 на суму 90,00 грн., № 2297 від 01.06.2017 на суму 372,00 грн., № 2292 від 01.06.2017 на суму 360,00 грн., № 2285 від 01.06.2017 на суму 108,00 грн. та № 2290 від 01.06.2017 на суму 120,00 грн.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, п. 4.1 Договору заборгованість відповідача за Договором становить 4 590,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у ДП «Аромат» грошового зобов'язання по сплаті на користь ТОВ «Регіональний шинний склад» на підставі Договору за надані послуги станом на момент звернення до суду із позовною заявою у розмірі 4 590,00 грн. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «Регіональний шинний склад» про стягнення з ДП «Аромат» заборгованості у розмірі 4 590,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 259,33 грн., інфляційних у розмірі 112,67 грн. та 3% річних у розмірі 30,11 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 01.10.2016 по 21.07.017.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за несвоєчасну оплату послуг виконавця, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Суд відзначає, що відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Натомість, за розрахунком позивача за несвоєчасну оплату грошового зобов'язання по акту надання послуг № 4368 від 09.09.2016 нараховується пеня на термін більше ніж шість місяців, що є неправомірним у розумінні ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Крім того, позивачем невірно обраховано початок прострочення заборгованості за актами надання послуг № 72 від 06.01.2017, № 2297 від 01.06.2017, № 2292 від 01.06.2017, № 2285 від 01.06.2017 та № 2290 від 01.06.2017.

Так, штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язання за актом надання послуг № 72 від 06.01.2017 нараховуються з 06.01.2017, тоді як згідно з п. 4.1 Договору відповідач мав право здійснити оплату до 31.01.2017, а відтак прострочка виконання зобов'язання починається з 01.02.2017.

Аналогічна помилка здійснена позивачем при розрахунку штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання за актами надання послуг №№ 2297, 2292, 2285, 2290 від 01.06.2017, а саме: розрахунок містить період нарахування з 26.06.2017 по 21.07.2017, тоді як правомірним є нарахування у період з 27.06.2017 по 21.07.2017, оскільки 26.06.2017 є останнім днем сплати за вказаними актами.

Здійснивши власний розрахунок, враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині нарахованих інфляційних, суд вважає правомірним та обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 238,23 грн., інфляційних у розмірі 112,67 грн. та 3 % річних у розмірі 28,54 грн. В іншій частині пеня та 3 % річних нараховані безпідставно.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з ДП «Аромат» на користь ТОВ «Регіональний шинний склад» заборгованості у розмірі 4 590,00 грн., пені у розмірі 238,23 грн., інфляційних втрат у розмірі 112,67 грн. та 3% річних у розмірі 28,54 грн.

В іншій частині (пеня у розмірі 21,10 грн. та 3 % у розмірі 1,57 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно заявлених позивачем до відшкодування витрат на послуги адвоката у розмірі 3 000,00 грн. суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

27.06.2017 між ТОВ «Регіональний шинний склад» (клієнт) та адвокатом Молібог Юлією Миколаївною (адвокат) був укладений договір про надання правової допомоги у господарських справах предметом якого є надання адвокатом правової допомоги клієнту, в тому числі, за окремими дорученнями.

На виконання умов вказаного договору, позивачем сплачені на користь адвоката грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 101 від 27.06.2017 із зазначенням підстави сплати: «за надання правової допомоги відповідно до договору від 27.06.2017 (по справі по стягненню боргу за договором від 15.01.2016 з ДП «Аромат» Філії «Сумський молочний завод»)» .

Згідно з п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суд України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Відповідно до п. 5 інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2003 р. щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» від 14.07.2004 № 01-8/1270 судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами. Статтею 44 ГПК передбачено відшкодування зазначених витрат за послуги, надані лише адвокатом, а не будь-яким представником.

Суд відзначає, що адвокат Молібог Ю.М. брала участь в судовому засіданні від 10.08.2017, а також подавала документи по справі, а відтак виконала зобов'язання передбачені договором про надання правової допомоги у господарських справах від 27.06.2017.

За таких обставин суд приходить до висновку, що витрати позивача на оплату послуг адвоката співрозмірні та адекватні ціні позову та складності справи, а з урахуванням часткового задоволення судом позовних вимог, такі витрати підлягають покладенню на відповідача пропорційно розмірі задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний шинний склад» задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Аромат» Філії «Сумський молочний завод» (01010, м. Київ, вул. Івана Мазепи, будинок 10; ідентифікаційний код 30737268) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Регіональний шинний склад» (40030, м. Суми, вул. Білопільський Шлях, 26; ідентифікаційний код 33219017) заборгованість у розмірі 4 590 (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто) грн. 00 коп., пеню у розмірі 238 (двісті тридцять вісім) грн. 23 коп., 3% річних у розмірі 28 (двадцять вісім) грн. 54 коп., інфляційні у розмірі 112 (сто дванадцять) грн. 67 коп., судовий збір у розмірі 1 592 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дві) грн. 73 коп. та витрати на послуги адвоката у розмірі 2 986 (дві тисячі дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 38 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.10.2017.

Суддя В.П. Босий