ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року Справа № 909/1062/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий, суддяЯценко О.В.,
суддіСибіга О.М., Ходаківська І.П.
розглянувши матеріали касаційної скаргиДержавного підприємства "Кутське лісове господарство"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2017
у справі№ 909/1062/16
Господарського судуІвано-Франківської області
за позовомДержавної екологічної інспекції в Івано-Франківській області
доДержавного підприємства "Кутське лісове господарство"
простягнення шкоди в розмірі 1 013 249,65 грн.
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Голубчак Н.В.
- відповідача:Бойчук І.М.

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція у Івано-Франківській області (далі - позивач, Держекоінспекція) звернулась до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Кутське лісове господарство" (далі - відповідач) про стягнення шкоди в розмірі 1 013 249,65 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2017 (суддя Малєєва О.В.) позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства "Кутське лісове господарство" на користь позивача шкоду, заподіяну державі внаслідок порушення норм лісового законодавства в розмірі 1' 013' 249,65 грн шляхом перерахування до фонду охорони навколишнього природного середовища таких сільських рад Косівського району: Баня-Березівської сільської ради - 2' 472,00 грн., Акрешорівської сільської ради - 689,06 грн., Лючівської сільської ради - 727' 278,07 грн., Нижньоберезівської сільської ради - 70' 145,00 грн., Космацької сільської ради - 44' 486,08 грн., Уторопівської сільської ради - 84' 398,00 грн., Соколівської сільської ради - 80' 944,50 грн., Старокутської сільської ради - 1' 196,79 грн., Пістинської сільської ради - 1' 307 грн., Микитинецької сільської ради - 333,15 грн.

Суд виходив із обставин встановленого факту заподіяння державі шкоди внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, яка полягала в незабезпеченні охорони і захисту лісів від незаконного вирубування на підвідомчій йому території земель лісового фонду; шкода полягала у незаконній рубці сироростучих та сухостійних дерев різних порід на території Березівського, Космацького, Яблунівського, Кутського, Косівського лісництв, які знаходяться у підпорядкуванні ДП "Кутське лісове господарство" і який є постійним лісокористувачем ділянок лісу, на яких виявлені правопорушення.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 (судді: Орищин Г.В., Галушко Н.А., Данко Л.С.) рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 07.02.2017 залишено без зміни, розподіливши кошти, які підлягають стягненню з відповідача наступним чином: стягнути до спеціального фонду Державного бюджету України - 303' 974,90 грн., до спеціального фонду обласного бюджету Івано-Франківської області - 202' 649,93 грн., до спеціальних фондів місцевих бюджетів Баня-Березівської сільської ради - 1' 236,00 грн., Акрешорівської сільської ради - 344,53 грн., Лючівської сільської ради - 363' 639,04 грн., Нижньоберезівської сільської ради - 35' 072,50 грн., Космацької сільської ради - 22' 243,04 грн., Уторопівської сільської ради - 42' 199,00 грн., Соколівської сільської ради - 40' 472,25 грн., Старокутської сільської ради - 598,40 грн., Пістинської сільської ради - 653,50 грн., Микитинецької сільської ради - 166,58 грн. із зарахуванням коштів на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державного казначейства України у Івано-Франківській області за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між Державними і місцевими бюджетами".

Державне підприємство "Кутське лісове господарство" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, справу передати на новий розгляд.

Скаржник доводить порушення норм ст.ст. 13, 142, 145 Конституції України, норм ст. 39 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", оскільки позивач у спірних правовідносинах не має права на позов, не здійснює повноважень і не представляє органи місцевого самоврядування на користь яких прийнято рішення, відповідні органи місцевого самоврядування в особі сільських рад не були залучені до участі у справі; претензії не є належними доказами для встановлення обставин у справі, позивачем за результатами перевірки не приймалося розпорядження, а наявні приписи не містили вимог про відшкодування шкоди, акт перевірки не є документом, який встановлює відповідальність. Судами в порушення ст. 1166 ЦК України не встановлено усіх необхідних елементів цивільно-правової відповідальності у спірних правовідносинах, тому застосування відповідальності до відповідача неправомірне.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.09.2017 у складі колегії: головуючий, суддя - Яценко О.В., судді - Сибіга О.М., Ходаківська І.П. касаційна скарга державного підприємства "Кутське лісове господарство" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 05.10.2017.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Держекоінспекцією з 10 по 30 вересня 2015 року здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів Державним підприємством "Кутське лісове господарство", за результатами якої складено акт №240, в якому зафіксовано факти незаконної рубки дерев на території, що знаходиться у підпорядкуванні ДП "Кутське лісове господарство", а також факти непроведення очистки лісосік на цій території.

ДП "Кутське лісове господарство" є постійним лісокористувачем обстежуваних лісових ділянок, на яких було виявлено факти незаконної рубки дерев, що не заперечується відповідачем.

Акт перевірки підписаний перевіряючим та посадовими особами відповідача без пояснень, зауважень або заперечень зі сторони останніх, в акті міститься відмітка про його отримання директором відповідача.

Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів №240 від 30.09.2015 визнано судом належним доказом, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Зі змісту статті 17 Лісового кодексу України вбачається, що основною метою надання лісів у постійне користування є ведення лісового господарства. Статтями 19 та 64 Лісового кодексу України передбачено обов'язки постійних лісокористувачів та основні вимоги щодо ведення лісового господарства.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 цього Кодексу, постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; створювати сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Відповідно до п. 5 ст. 64 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані, зокрема, здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно ст. 86 Лісового кодексу України організація і забезпечення охорони і захисту лісів, яка передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження та охорону лісів, зокрема, від незаконних рубок та інших пошкоджень, покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, допустивши незаконну рубку та не здійснивши очистку лісу, відповідач порушив вимоги пунктів 1, 2 ч. 2 ст. 19 Лісового кодексу України, оскільки не виконав свого обов'язку здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

Відповідно до п. 6.1.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 27.06.2001р. № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища", у вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

В акті перевірки на підставі розрахунку встановлено розмір заподіяної шкоди внаслідок незаконної рубки та непроведення очистки лісосік, а саме - 1' 013' 249,65 грн.

Згідно статті 105 Лісового кодексу України, особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників, порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, порушенні інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність. Відповідно до статті 107 цього Кодексу підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Стаття 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містяться у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести протиправність поведінки особи, вину особи, яка заподіяла шкоду, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України).

З огляду на викладене, судова колегія зазначає, що: 1) законодавством на відповідача покладено обов'язок охорони лісів від незаконних рубок та обов'язок дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; 2) з акту перевірки додержання ДП "Кутське лісове господарство" вимог природоохоронного законодавства щодо охорони, захисту, використання та відтворення лісів від 30.09.2015 №240 вбачається факт незабезпечення лісокористувачем (відповідачем) охорони і збереження закріплених лісів; 3) з вказаного акту вбачається розмір заподіяної шкоди; 4) на виконання положень ст.ст. 33, 34 ГПК України та ч.2 ст.1166 ЦК України відповідачем не надано жодних доказів відсутності його вини та вчинення ним дій, спрямованих на збереження та охорону лісів та недопущення самовільної рубки лісу.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правомірних висновків, що внаслідок бездіяльності відповідача було заподіяно шкоди лісовим ресурсам, вбачається причинний зв'язок між вчиненим порушенням та заподіяною шкодою і наявність вини відповідача.

Водночас, слід зазначити про правильність висновків апеляційного господарського суду щодо розподілу стягнутих судом коштів з тих мотивів, що відповідно до ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", п.7 ч.3 ст.29 та п.4 ч.1 ст.69-1 Бюджетного кодексу України, сума шкоди підлягає стягненню із врахуванням наступного розподілу: 50% до спеціального фонду місцевого бюджету сільської ради, на території якої вчинено правопорушення, 20% до спеціального фонду обласного бюджету, 30% до спеціального фонду Державного бюджету України.

Доводи скарги про незалучення до участі у справі сільських рад суд відхиляє, оскільки не залучені до участі у справі особи судового рішення не оскаржували, а скаржник не доводить, яким чином це порушує його права чи охоронювані законом інтереси.

Інші доводи скарги встановлених обставин правопорушення та правильності застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини не спростовують, зводяться до вимог встановити інші обставини справи на підставі інших доказів та їх оцінки, що стосується доводів про неналежність доказів (акту перевірки, претензії, розпорядження), що виходить за межі касаційного провадження з перегляду судового рішення та не є підставами для касаційної зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів касаційної інстанції відмовляє у задоволенні скарги, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду залишає без зміни.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Кутське лісове господарство" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 03.05.2017 у справі № 909/1062/16 Господарського суду Івано-Франківської області залишити без зміни.

Головуючий, суддяО.В. Яценко

СуддіО.М. Сибіга
І.П. Ходаківська