ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2017р. Справа № 914/887/17

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго», м.Львів Комунального підприємства «Дрогобичводоканал», м.Дрогобич Львівської області
про: стягнення 17 297,89 грн.
Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

суддя Гоменюк З.П.

суддя Ділай У.І.

Секретар судового засідання Зарицька О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 15.06.2017 р. №119-2222/2);

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність №1133 від 13.03.2017р.).

Суть спору: позов заявлено Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго», м.Львів до Комунального підприємства «Дрогобичводоканал», м.Дрогобич Львівської області про стягнення 17 760,59 грн., з яких 6 264 ,48 грн. пені, 1503,71грн. 3 % річних, 9 992,40 грн. інфляційних нарахувань.

Ухвалою суду від 13.05.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні 07.06.2017р. В судовому засіданні 07.06.2017 р. оголошувалась перерва до 27.06.2017р., а в судовому засіданні 27.06.2017 р. до 03.07.2017 р.

03.07.2017 р. за вх.№2886/17 в суді зареєстровано подану позивачем ОСОБА_3 про уточнення (зменшення) позовних вимог, у якій просить стягнути на його користь з відповідача 6 264 ,48 грн. пені, 1503,71грн. 3 % річних, 9 629,70 грн. інфляційних нарахувань, розрахунки яких долучені до заяви.

Ухвалою від 03.07.2017 року суд, задоволивши клопотання позивача, продовжив строк розгляду справи з 11.07.2017 р. на п»ятнадцять днів, відклав розгляд справи на 24.07.2017 року для надання можливості сторонам подати додаткові докази на підтвердження своїх правових позицій.

Ухвалою суду від 24.07.2017р. призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів.

Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, у склад колегії увійшли головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді: Ділай У.І., Гоменюк З.П. Ухвалою суду від 24.07.2017р. вказаною колегією суддів справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 20.09.2017 р. Судове засідання 20.09.2017 р. не відбулося, у зв»язку із перебуванням у відпустці головуючого судді Кітаєвої С.Б. Розгляд справи відкладено на 09.10.2017 р., з підстав, зазначених в ухвалі суду від 21.09.2017 р.

Представники сторін в судове засідання 09.10.2017р. з»явились, їм роз»яснено права, згідно ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяви в порядку ст.20 ГПК України від сторін до суду не надходили.

Документи, які поступили до справи від сторін, в день їх надходження зареєстровані у відповідності до ст.2-1 ГПК України в документообігу господарського суду Львівської області та приєднані судом до матеріалів справи.

Як зазначено у п.3.10, п.3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір,- з обов»язковим зазначенням про це як у вступній так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв»язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог, або заявлення «додаткових» позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи із її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об»єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Суд, виходячи із змісту заяви позивача про уточнення (зменшення) позовних вимог (вх.№3886/17 від 03.07.2017 р. ) а також із змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, розцінює подану позивачем заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно, справа розглядається із врахуванням заяви позивача про уточнення (зменшення) позовних вимог, у якій позивач просить стягнути на його користь з відповідача 6 264 ,48 грн. пені, 1503,71грн. 3 % річних, 9 629,70 грн. інфляційних нарахувань (вх.№2886/17).

Як роз»яснено у п.1.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за приписами статті 25 ГПК у разі, зокрема, реорганізації суб»єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України «Про акціонерні товариства»). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців». У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов»язково зазначається в описовій частині рішення ( при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи».

Судом встановлено, що відбулась зміна найменування позивача (зміна типу акціонерного товариства) з Публічного акціонерного товариства «Обленерго» (вул.Козельницька,3, м.Львів,79026, ідентифікаційний код юридичної особи - 00131587) на Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» (вул.Козельницька,3, м.Львів,79026,ідентифікаційний код юридичної особи- ), що в розумінні ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» не є його реорганізацією.

У зв»язку із зміною найменування ПАТ «Обленерго» відбулась державна реєстрація змін в установчих документах , відповідно до вимог чинного законодавства. Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» (вул.Козельницька,3, м.Львів,79026,ідентифікаційний код юридичної особи- ) включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджують відомості про юридичну особу (про позивача), внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Отже, оскільки зміна в найменуванні позивача сталася у процесі вирішення спору господарським судом, то суд зазначає, що позивачем у справі є Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго» (вул.Козельницька,3, м.Львів,79026,ідентифікаційний код юридичної особи- ).

Представник позивача в судовому засіданні 09.10.2017р. позовні вимоги із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог, а також з підстав наведених у поданих до справи письмових поясненнях. Ствердив, зокрема, що 22.02.2007 року між позивачем та відповідачем КП «Дрогобичводоканал» укладено договір про постачання електричної енергії №90132, на виконання умов якого позивач здійснював постачання електроенергії відповідачу у визначеному обсязі. Внаслідок несвоєчасного виконання споживачем зобов»язань за договором в частині оплати за спожиту активну електроенергію (травень 2016 року - березень 2017 року) позивачем нараховано відповідача 6 264,48 грн. пені, 1503,71грн. 3 % річних, 9 629,70 грн. інфляційних нарахувань про стягнення яких (із врахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог) просить суд.

Представник відповідача в судовому засіданні 09.10.2017р. проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у поданому відзиві , доповненні до нього та письмових поясненнях . Зокрема, зазначив, що оплата за поставлену електричну енергію проводилась споживачем не лише власними коштами, але й у порядку та на умовах, встановлених спільними протокольними рішеннями, учасником яких є позивач. Зважаючи на це, заперечив порушення КП «Дрогобичводоканал» зобов»язань із оплати за поставлену протягом спірного періоду електроенергію. У задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» (постачальник за договором) та Комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» (споживач за договором) укладено договір про постачання електричної енергії №90132 від 28.02.2007р., на виконання умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.1). До вказаного договору внесено зміни підписаною представниками сторін додатковою угодою від 01.03.2010р.

Відповідно до п.2.3.3 договору, споживач зобов»язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Так, додатком №2 до договору №90132 від 28.02.2007р. (зі змінами від 01.03.2010р.) встановлено, що розрахунковим періодом вважається період з 01 числа поточного місяця до 30 (31) останній день місяця__числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії (п.2). Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених ПКЕЕ. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період (п.5 додатку №2).

Як визначено п.7 Додатку №2 до договору, рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Як вбачається з матеріалів справи за період квітень 2016 березень 2017 року (включно) позивачем виставлено наступні рахунки на оплату за активну енергію:

№300504/75448-1 за квітень 2016 року, який отримано відповідачем 29.04.2016 року; №300505/77441-1 за травень 2016 року, який отримано відповідачем 31.05.2016 року; №300506/79305-1 за червень 2016 року, який отримано відповідачем 30.06.2016 року; №300507/81238-1 за липень 2016 року, який отриманий відповідачем 29.07.2016 року; №300308/83337-2 за серпень 2016 року, який отриманий відповідачем 31.08.2016 року; №300509/85280-1 за вересень 2016 року, який отримано відповідачем 30.09.2016 року; №300510/87265-1 за жовтень 2016 року, який отримано відповідачем 31.10.2016 року; №300511/89319-1 за листопад 2016 року, який отримано відповідачем 30.11.2016 року; №300512/91361-1 за грудень 2016 року, який отримано відповідачем 30.12.2016 року; №300501/93415-1 за січень 2017 року, який отримано відповідачем 31.01.2017 року; №300502/95436-1 за лютий 2017 року, який отримано відповідачем 28.02.2017 року; №300503/98007-1 за березень 2017 року, який отримано відповідачем 31.03.2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Дрогобичводоканал» отриману протягом зазначеного періоду електричну енергію оплатило в повному обсязі, проте, позивач стверджує, що такі оплати проведено з порушенням встановлених договором строків оплати.

У п.8 додатку №2 до договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Неналежне виконання КП «Дрогобичводоканал» взятих на себе за договором зобовязань в частині своєчасної оплати зумовило звернення ПрАТ «Львівобленерго» до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача 6 264 ,48 грн. пені, 1503,71грн. 3 % річних, 9 629,70 грн. інфляційних нарахувань.

Водночас відповідач заперечує правомірність проведених нарахувань, зазначаючи, що оплату за поставлену електричну енергію проведено, в тому числі, й на умовах, встановлених спільними протокольними рішеннями, учасником яких є позивач, що свідчить про відсутність прострочення боржника за такими платежами.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов»язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов»язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Постачання електричної енергії, як визначено у ст.1 Закону України «Про електроенергетику» це господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб»єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов»язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов»язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов»язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов»язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов»язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із долучених до матеріалів справи платіжних доручень вбачається, що на оплату поставленої у 2016 році електричної енергії КП «Дрогобичводоканал» сплачено власними коштами: 07.04.2016р. 95 000,00 грн.;08.04.2016р. 80000,00 грн.; 15.04.2016р. 233900,00 грн. 20.04.2016р. 100000,00 грн.; 28.04.2016р. 416900,00 грн.; 11.05.2016 р. 237 452,60 грн.; 23.05.2016 р. 70 000,00 грн.; 24.05.2016 р. 50 000,00 грн.; 25.05.20167 р. 30 000,00 грн.; 26.05.2016 р. 102 000,00 грн.; 01.06.2016р. 200 000,00 грн.; 21.06.2016 р. 500 000,00 грн.; 22.05.2016р. 100 000,00 грн.; 23.06.2016р. 100 000,00 грн.; 29.06.2016 р. 350 000,00 грн.; 30.06.2016р. 50 000,00 грн.; 07.07.2016р. 384 793,79 грн.; 20.07.2016 р. 300 000,00 грн.; 21.07.2016 р. 200 000,00 грн.; 29.07.2016 р. 571 093,53 грн.; 31.08.2016 р. 698 613,97 грн.; 30.09.2016 р. 693 046,92 грн.; 31.10.2016р. 1018606,68 грн.; 30.11.2016р. 329 700,00 грн.; 07.12.2016 р. 300 000,00 грн.

Попри це, часткову оплату спожитої відповідачем електричної енергії проведено також платежами, здійсненими безпосередньо департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації на користь ПАТ «Львівобленерго» на виконання спільних протокольних рішень, учасником яких є позивач.

Так, на виконання умов спільного протокольного рішення: №20/5552 від 15.04.2016 року на користь позивача 28.04.2016 року перераховано 416 900 грн., які зараховано за спожиту активну електричну енергію; №20/5648 від 10.05.2016р. на користь позивача 13.05.2016 р. перераховано 648 500,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканад» за спожиту активну електричну енергію; на виконання умов спільного протокольного рішення №20/5920 від 09.06.2016 року на користь позивача 24.06.2016 року перераховано грошові кошти в сумі 1 755 500,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію; на виконання умов спільного протокольного рішення №20/6199 від 08.07.2016р. на користь позивача 25.07.2016 року перераховано грошові кошти в сумі 1 468 700,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію;на виконання умов спільного протокольного рішення №20/6523 від 09.08.2016р. на користь позивача 30.08.2016 року перераховано грошові кошти в сумі 1 764 700,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію; на виконання умов спільного протокольного рішення №20/6843 від 09.09.2016р. на користь позивача 13.09.2016 року перераховано грошові кошти в сумі 1 400 600,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію; на виконання умов спільного протокольного рішення №20/7191 від 10.10.2016р. на користь позивача 18.10.2016 року перераховано грошові кошти в сумі 70 200,00 грн., 1 451 200,00 грн. та 1 700,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію; на виконання умов спільного протокольного рішення №20/7557 від 10.11.2016р. на користь позивача 24.11.2016 року перераховано грошові кошти в сумі 487 700,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію; на виконання умов спільного протокольного рішення №20/8010 від 09.12.2016р. на користь позивача 19.12.2016 року перераховано грошові кошти в сумі 120 000,00 грн, які. зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію; на виконання умов спільного протокольного рішення №20/8323 від 12.01.2017р. на користь позивача 24.01.2017 року перераховано грошові кошти в сумі 2 363 000,00 грн. і 187 000,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію;на виконання умов спільного протокольного рішення №20/8705 від 10.02.2017р. на користь позивача 01.03.2017 року перераховано грошові кошти в сумі 2 304 700,00 грн. і 183 100,00 грн., які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію;на виконання умов спільного протокольного рішення №20/9279 від 20.03.2017р. на користь позивача 04.04.2017 року перераховано грошові кошти в сумах 2 322 700,00 грн., 177 100,00 грн. та 800 000,00 грн, які зараховано на погашення заборгованості КП «Дрогобичводоканал» за активну електричну енергію.

Надходження від КП «Дрогобичводоканал» () на розрахунковий рахунок ПрАТ «Львівобленерго» (), відкритий у філії ЛОУ АТ «Ощадбанк, перерахованих власних коштів так і коштів, перерахованих на виконання спільних протокольних рішень, підтверджують наявна у справі Довідка ЛОУ АТ «Ощадбанк» та копії платіжних доручень.

Кожне із вказаних протокольних рішень підписано та скріплено печатками його учасників: Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона 2), Енергопостачальною компанією ПАТ «Львівобленерго» (сторона 3), ДП «Енергоринок» (сторона остання), та погоджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. До кожного з них долучено також відповідні зведені реєстри актів звірянь та договорів погашення бюджетної заборгованості з пільг та субсидій населення перед підприємствами ЖКГ та ВКГ з одночасним погашенням їх заборгованості за спожиту електричну енергію перед ПАТ «Львівобленерго» в 2016, 2017 роках згідно з механізмом постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами і доповненнями).

Позивач не заперечує, що оплату за спожиту в період травень 2016 березень (включно) 2017 року електричну (активну) енергію здійснено відповідачем у повному обсязі, однак стверджує, що відповідні зобов»язання виконано із порушенням встановлених договором строків, що є підставою для нарахування пені, 3% та індексу інфляції на суму несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання.

Порушенням зобов»язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання). Як визначено у ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов»язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов»язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов»язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов»язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов»язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як визначено п.4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано.

Окрім цього, ч.2 ст. 625 ЦК України, передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня .

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Аналогічної практики дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 10.07.2013 р. по справі №5002-33/4081-2012.

Суд звертає увагу на розяснення, надані Пленумом Вищого господарського суду України у Постанові №14 від 17.12.2013р. Так, сплата трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті (п.п. 3.1, 4.1).

Позивач у додаткових поясненнях вх.№23341/17 від 03.07.2017р. підтверджує, що відповідачем здійснена повна та своєчасна оплата сум, вказаних у рахунках, за липень серпень, вересень та жовтень 2016 року.

Як вбачається із розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, розрахунки охоплюють наступні періоди нарахування ( розрахунки- додатки до заяви про зменшення розміру позовних вимог): 08.12.2016 - 08.12.2016 від боргу 1 209 014,00 грн.; 08.02.2017 -09.02.2017 р. від боргу 1 467 367,24 грн.; 09.03.2017-10.03.2017 від суми боргу 1 286 793,76 грн.

Рахунок №300511/89319-1 на оплату активної електроенергії, спожитої у листопаді місяці 2016 року вартістю 1 838714,04 грн. відповідач отримав 30.11.2016 року. Строк оплати по 07.12.2016 року включно. Рахунок №300512/9136101 за грудень отриманий 30.12.2016р. Строк оплати, відповідно, до 11.01.2017 року. Рахунок №300501/93415-1 за січень 2017 року згідно якого до оплати 1 467 367,24 грн., отриманий відповідачем 31.01.2017 року. Строк оплати по 07.02.2017 року включно. Рахунок №300502/95436-1 за лютий 2017 року, згідно якого виставлено до оплати 3 774 593,76 грн., де за лютий місяць 2 307 226,52 грн., а 1 467 367,24 грн. стосується рахунку №300501/93415-1 за січень 2017 року, отриманий відповідачем 28.02.2017 року. Строк оплати по 07.03.2017 р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що власними коштами відповідач перерахував позивачу 629 700 грн., з чітким призначенням платежів: «оплата за активну ел.енергію за 11.2016р. за дог.90132 у т.ч. ПДВ 20%...». Платежі проведені: платіжним дорученням №776 від 30.11.2016 року на суму 329 700,00 грн. та платіжним дорученням №796 від 07.12.2016 року на суму 300 000,00 грн. Наступні розрахунки за спожиту електричну енергію (листопад-березень 2017р.) здійснювались відповідно до спільних протокольних рішень №20/7557 від 10.11.2016р. , №20/8010 від 09.12.2016р., №20/8323 від 12.01.2017р., №20/8705 від 10.02.2017р.,№20/9279 від 20.03.2017 р.

Отже, оплату за електричну енергію поставлену протягом спірного періоду проведено як за рахунок власних коштів відповідача, так і за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень укладених відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005р. №20 та згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015р. №493/688.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, електроенергії.

У відповідності до названого Порядку, розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (п.7). У разі проведення розрахунків за спожиту електроенергію кошти перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальних компаній, відкриті в уповноваженому банку, для подальшого спрямування їх через поточні рахунки із спеціальним режимом використання державним підприємством «Енергоринок» на рахунки виробників електроенергії, які поставляють її на оптовий ринок електроенергії, з подальшим перерахуванням таких коштів до бюджету як сплату податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість та (або) на рахунки суб»єктів підприємницької діяльності, які є постачальниками та транспортувальниками природного газу, або вугледобувних підприємств (п.8).

З огляду на таке, суд приходить до висновку, що позивач, склавши з розпорядниками коштів зведені реєстри актів звіряння та підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до зазначених вище Порядку перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за відпущену відповідачу протягом спірного періоду електричну енергію.

Слід зазначити, що спільні протокольні рішення не встановлюють конкретних строків проведення розрахунків між їх учасниками (сторонами), а лише передбачають, що Державна казначейська служба України перераховує стороні 1, які вона перераховує стороні 2, які та, в свою чергу, перераховує стороні 3, яка, в подальшому, перераховує кошти стороні останній. В матеріалах справи відсутні докази, які би свідчили про недотримання учасниками протокольних рішень зазначеного порядку розрахунків.

Відтак, відповідач не може нести відповідальності за те, що позивач після поставки електроенергії відповідачу добровільно обрав інші, ніж передбачені договором, порядок та строки оплати йому електроенергії, а саме визначені Порядком перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, та спільних протокольних рішень, на підставі яких і було оплачено частину поставленої електричної енергії в інші строки, ніж встановлено договором.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, оцінивши висновок судів попередніх інстанцій про те, що спільні протокольні рішення не змінили строк оплати заборгованості, на яку позивачем нараховані заявлені у позові суми, з огляду на те, що відповідач не є стороною таких рішень, а положення Договору щодо строку оплати за електроенергію сторонами не змінені, у Постанові від 21 червня 2016 року у справі № 914/2139/15 дійшла висновку, що вказаний висновок слід вважати помилковим враховуючи таке.

Верховний Суд України, зокрема у постановах від 11.11.2015 у справі № 927/1733/14 та від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, зазначив, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за товар, поставлений відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій за основним договором.

З огляду на вказану позицію Верхового Суду України, незалежно від обставин участі відповідача в укладені спільних протокольних рішень, пунктом 5 таких рішень (усі учасники перераховують кошти наступному учаснику не пізніше дня зарахування коштів на їх рахунок) змінений строк оплати визначених у них сум, оскільки вказаними протокольними рішеннями держава підтвердила свій обов»язок з перерахунку позивачу сум субсидій (складової заборгованості відповідача перед позивачем), змінивши при цьому, за взаємним погодженням з позивачем, строк виконання такого обов»язку.

А тому, право вимоги позивача щодо сплати визначених у спільних протокольних рішенням сум, виникає з моменту, що передбачений спільними протокольними рішеннями, зокрема пунктами 5 таких рішень.

Порушення строку виконання зобов»язання за спільними протокольними рішення позивачем не доведене, вказується у постанові ВГСУ, з огляду на що у задоволені позову слід відмовити.

Беручи до уваги вищенаведене, суд з участю представників сторін проаналізувавши платежі, здійснені на оплату електричної енергії спожитої КП «Дрогобичводоканал» у спірному періоді та перевіривши розрахунки, дійшов до висновку про відсутність підстав для нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань в заявлених до стягнення сумах на підставі ст.625 ЦК України .

В судовому засіданні, з участю представників сторін проведено перевірку розрахунку нарахованої пені. Сторони погодили, що в цій частині позовних вимог позов підлягає задоволенню в заявленій сумі, з чим погодився і суд. Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Первинно позов заявлено на суму 17 760,59 грн. та платіжним дорученням №8516 від 24 квітня 2017 року в доход Держбюджету України сплачено 1 600,00 грн. судового збору.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог ціна позову склала 17 297,89 грн.

У зв»язку із частковим задоволенням позову на відповідача покладається судовий збір в сумі 579,44 грн., який підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Керуючись ст.ст.1,2,4-3,12, 22, 32,33, 34,35,36, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» (Львівська область, м.Дрогобич, вул.Федьковича, буд.11; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» (м.Львів, вул.Козельницька, буд.3; ) 6 264,48 грн. пені та 579,44грн. судового збору.

3. Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 13.10.2017р.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Гоменюк З.П.

Суддя Ділай У.І.