КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. Справа№ 911/1956/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Капустін В.В.;

від відповідача: Корж В.М.;

розглянувши

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

"Технокерам"

на рішення

Господарського суду Черкаської області

від 08.08.2017 року

у справі № 911/1956/17 (суддя Спаських Н.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Технокерам"

до Публічного акціонерного товариства "Азот"

про внесення змін до договору та стягнення 124268,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017 року у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокерам" звернулось з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017 року по справі № 911/1956/17 скасувати та прийняти нове рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017 року прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд справи призначено на 09.10.2017 року.

У зв'язку з відпусткою судді Сітайло Л.Г. змінено склад колегії суду.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів відмовляє ТОВ "Технокерам" в залучені до матеріалів справи в якості доказів доданих до апеляційної скарги документів, оскільки апелянт не обгрунтував неможливість подання їх до суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 14.05.2015 року публічне акціонерне товариство "Азот" направило директору товариства з обмеженою відповідальністю "Технокерам" ОСОБА_4 гарантійний лист № 411-25-39/267 (а.с. 15), в якому просило відкрити замовлення на виготовлення: Кілець Паля - 1000кг та гарантував укладення договору і сплату 12 540,00 Євро впродовж 20 днів.

19.05.2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Технокерам" надіслав концерну Rauschert GmbH, Німеччина, замовлення на виробництво Кілець Паля у кількості 1000 кг (а.с. 16).

19.05.2015 року концерн Rauschert GmbH, Німеччина підтвердив прийняття замовлення та надіслав товариству з обмеженою відповідальністю "Технокерам" рахунок-проформу (а.с. 17) та специфікацію (а.с. 18), відповідно до якої оплата виготовленої продукції повинна бути проведена до 30.06.2015 року.

26.05.2015 року між публічним акціонерним товариством "Азот" (далі - Покупець, відповідач по справі), в особі директора по матеріально-технічному забезпеченню ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності №500-08/104 від 30.12.2017 року та товариством з обмеженою відповідальністю "Технокерам" (далі - Постачальник, позивач по справі), в особі директора ОСОБА_7, який діє на підставі Статуту був укладений договір № 502-411, згідно умов якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупцю матеріали виробництва концерну Rauschert GmbH, Німеччина (далі - продукція), а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити продукцію згідно Специфікації: Кільця Паля 1000 кг, ціна з ПДВ 294,54104 грн., сума з ПДВ 294 541,04 грн. (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 9.1. Договору договір вступає в силу з моменту підписання його Сторонами (в тому числі факсимільним зв'язком) і діє до 31.12.2015 року, а в частині гарантійних та фінансових зобов'язань до повного їх виконання.

Відповідно до п. 2.1. Договору загальна вартість продукції по даному Договору становить 294 541,04 (двісті дев'яносто чотири тисячі п'ятсот сорок одна) грн. 04 коп., в т.ч. ПДВ 20% - 49 090,17 (сорок дев'ять тисяч дев'яносто) гривень 17 коп., що еквівалентно в іноземній валюті 12540,00 (дванадцять тисяч п'ятсот сорок) Євро 00 Євроцентів.

Відповідно до п. 2.2. Договору в зв'язку з тим, що Постачальник здійснює поставку Продукції, яка має 100% імпортну складову, її вартість по п. 2.1 Договору, розрахована в у відповідності до курсу обміну Євро до української гривні, встановлений Національним Банком України на день укладення Договору 15.05.2015 року, складає 23,488121 гривень за один Євро. Вартість Продукції по Договору може бути змінена по узгодженню між сторонами. Підставою для зміни суми Договору є зміна курсу Євро до української гривні, встановленим Національним Банком України, більш чим на 2% у відповідності до умов, вказаних в п. 2.3. даного Договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору, у випадку зміни в сторону збільшення чи зменшення курсу Євро до української гривні, встановленого Національним банком України на дату проведення оплати більш чим на 2% по відношенню до курсу на дату 15.05.2015 року (як вказано в п. 2.2 Договору), сума цього платежу буде перерахована у відповідності до курсу НБУ на дату проведення оплати (п. 2.5.1. і п. 2.5.2.), про що Сторони підписують Додаткову угоду. Сплата курсової різниці по п. 2.2. і п. 2.3. якщо така є, буде здійснюватись в продовж 15 банківських днів після підписання відповідної Додаткової угоди.

Відповідно до п. 2.4. Договору впродовж 5-ти календарних днів з дати здійснення оплати згідно п. 2.5.2. Постачальник зобов'язується (при наявності підстав для зміни ціни Продукції і загальної вартості Договору), надати Покупцю нову (откореговану) Специфікацію на товар з цінами, перерахованими у відповідності з п. 2.3. Договору для оформлення Додаткової угоди до Договору і оплати курсової різниці по п. 2.2., якщо така буде.

Відповідно до п. 2.5.1. Договору Перший платіж - передоплата в розмірі 50% від вартості Продукції по Договору Покупець здійснює протягом 10 банківських днів з моменту підписання Договору обома Сторонами.

Відповідно до п.2.5.2. Договору, Другий платіж - оплата в розмірі 50% від вартості Продукції по Договору, Покупець оплачує протягом 10 банківських днів від дати письмового повідомлення про готовність Продукції до відвантаження. Постачальник направляє письмове повідомлення Покупцю по факсу чи по електронній почті не пізніше 30 календарних днів від дати підписання даного Договору.

З доводів позивача та відповідача вбачається, що на виконання п. 2.5.1. Договору 12.11.2015 року публічне акціонерне товариство "Азот" здійснило передоплату в сумі 147 270,52 грн.

На виконання п. 2.5.2. Договору товариство з обмеженою відповідальністю "Технокерам" мало б надіслати публічному акціонерному товариству "Азот" повідомлення про готовність до відвантаження Продукції, а відповідач повинен протягом 10 банківських днів з часу отримання письмового повідомлення сплатити другий платіж у розмірі 50% вартості продукції.

08.12.2015 товариство з обмеженою відповідальністю "Технокерам" направило публічному акціонерному товариству "Азот" повідомлення про готовність Продукції до відвантаження.

На виконання п. 2.5.2. Договору, 24.05.2016 року публічне акціонерне товариство "Азот" здійснило оплату в сумі 147 270,52 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 6393 від 17.05.2016 року, № 6397 від 17.05.2016 року, № 6403 від 17.05.2016 року.

Таким чином, публічну акціонерне товариство "Азот" перерахувало в повному обсязі товариству з обмеженою відповідальністю "Технокерам" загальну вартість продукції передбачену п. 2.1. Договору, яка складає 294 541,04 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 632 Цивільного кодексу України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Однак сторонами у п. 2.3. договору було передбачено можливість перерахування вартості продукції, якщо курс Євро до Гривні змінюється у бік збільшення або зменшення більш ніж на 2% щодо курсу на дату 15.05.2015 року.

Позивач зазначав, що така обставина у відносинах сторін настала, а тому позивач направив відповідачу відкориговану Специфікацію на нову суму вартості товару у розмірі 329 567,02 грн. (а.с. 37) для внесення змін до договору між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивач заявленим позовом просив внести зміни до договору № 502-411 від 26.05.2015 року щодо зміни ціни договору і вказівки її у новому розмірі 329567,02 грн.

Як вказано у п. 9.1. вказаного договору, він діє до 31.12.2015 року без умов щодо пролонгації. І лише в частині гарантійних та фінансових зобов'язань договір діє до повного виконання.

Також ч. 3 ст. 653 ЦК України передбачає, що якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Позов про внесення змін до договору зареєстровано господарським судом Київської області лише 29.12.2016 року (а.с. 6), тобто на цю дату дія договору між сторонами вже припинилася.

Виконання фінансових зобов'язань та продовження існування відповідальності за цими зобов'язаннями поза межами дати закінчення дії договору є відмінними поняттями від можливості внесення змін до договору після закінчення строку його дії.

Внесення змін до договору, термін дії якого закінчився у минулому, в певну календарну дату, вже є неможливим, оскільки договору вже не існує. Можуть існувати лише зобов'язання виконати цей договір і зберігається право вимоги у кредитора домагатися повного виконання договору.

Закінчення строку дії договору унеможливлює внесення до нього будь-яких змін та доповнень за рішенням суду.

У відповідності до п. 9.4. договору, зміни і доповнення до Договору дійсні лише у випадку, якщо вони складені у письмовому вигляді і підписані уповноваженими представниками обох сторін.

Згідно ст. 154 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За заявленою позовною вимогою позивач не пропонує проект додаткової угоди, яку він просить визнати укладеною, а просить внести зміни до договору №502-411 від 26.05.2015 року.

В справі мається проект додаткової угоди № 1/502-411 від 30.11.2016 року, яку позивач надсилав відповідачу разом із претензією № 2/502-411. Однак зміст додаткової угоди відрізняється від змісту змін, які позивач просить внести до договору між сторонами за першою позовною вимогою у справі.

Судове рішення "про внесення змін до договору" із вказівкою на це у резолютивній частині, а також і відповідний наказ суду, не замінюють собою необхідну до оформлення просту письмову форму, в якій ці зміни до договору повинні бути відображені.

Примусове виконання судового рішення із формулюванням "внести зміни до договору" є неможливим у відповідності до положень Закону України "Про виконавче провадження", оскільки позивач тут не визначив зобов'язану особу та невідомо, які примусові дії може вчинити державний виконавець для виконання такого судового рішення, щоб зміни до договору вважалися внесеними.

З огладу на викладене, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в частині заявленої позовної вимоги про внесення змін до договору № 502-411 від 26.05.2015 р. Така обставина є самостійною підставою для відмови у позові.

Отже, у задоволенні позовної вимоги в частині внесення змін до договору позивачу слід відмовити повністю.

Також позивач, Товариства з обмеженою відповідальністю "Технокерам" просив стягнути з публічного акціонерного товариства "Азот" збитки в сумі 117277,72 грн., у зв'язку з несвоєчасним розрахунком публічного акціонерного товариства "Азот" за Договором № 502-411 від 26.05.2015.

Цю суму збитків позивач обраховує із суми претензії концерну "Rauschert Kioster Veilsdorf GmbH" від 30.04.2016 року, яка була направлена позивачу (4272,24 Євро х 27,438264 грн./Євро = 117 277,72 грн. ). - У претензії концерн вимагав від позивача сплатити пеню на свою користь за прострочення розрахунків за виготовлені кільця в сумі 4274,24 Євро по контракту № 112 про купівлю-продаж продукції концерну.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Згідно із п. 5.1. Роз'яснення Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором поставки" № 02-5/218 від 30.03.1995 року, при вирішенні спору, пов'язаного з відшкодуванням заподіяних з вини боржника збитків у вигляді сум неустойки (штрафу), слід виходити з такого. Відшкодуванню підлягають суми фактично сплаченої кредитором неустойки (штрафу), а не ті, які кредитор має сплатити відповідно до чинного законодавства або договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокерам" не наводить жодного доказу з приводу того, чи сплатив він вказану суму штрафних санкцій (пені) концерну "Rauschert Kioster Veilsdorf GmbH", а отже, чи поніс позивач реальні збитки від виконання вказаної претензії, як це необхідно за змістом ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України.

Оскільки немає доказів фактичної сплати позивачем на користь концерну "Rauschert Kioster Veilsdorf GmbH" пені в сумі 117 277,72 грн., які можна вважати збитками позивача від несвоєчасного виконання відповідачем умов договору № 502-411 від 06.05.2015, то позов частині стягнення цих коштів до задоволення не підлягає.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Технокерам", також просив стягнути з публічного акціонерного товариства "Азот" збитки в сумі 6990,88 грн., які є платою за зберігання продукції відповідача за Договором № 502-411 від 26.05.2015, на митному ліцензійному складі у м. Біла Церква, Київської області.

Як доводить відповідач, публічне акціонерне товариство "Азот" не зверталось до ТОВ "Технокерам" з проханням зберігати продукцію за вказаним Договором, на митному складі в м. Біла Церква до моменту передачі цього товару відповідачу.

Відповідач також заперечував достовірність телефонограми від 18.12.2015 (а.с. 25), в якій публічне акціонерне товариство "Азот" просило не відвантажувати на його адресу продукцію по договору № 502-411 від 26.05.2015 через тимчасове призупинення роботи ПАТ "Азот".

У справі немає додаткових доказів, які б вказували на обставини, які викладені у телефонограмі, що оформлена одноособово позивачем.

Відповідно до п. 3.2 Договору № 502-411 від 26.05.2015 року поставка Продукції, вказаної в п.1.1. Договору, проводиться на умовах DDP - м. Черкаси, відповідно до правил "Інкотермс-2010".

Таким чином, позивач порушив умови договору, які визначають місце поставки продукції, оскільки останній повинен був здійснити поставку продукції у м. Черкаси, а не зберігати її на митному складі в м. Біла Церква.

Передача товару на склад для зберігання є дією на власний страх і ризик комерційної діяльності позивача.

Крім того, з Договору № 281215 ЕЦ-МС від 28.12.2015 року (а.с. 26) між позивачем та ДП "Райз-Ексімп-Центр" та з доданих позивачем до нього рахунків на оплату і платіжних доручень позивача (а.с. 31-36) не вбачається жодного зв'язку із товаром, який є предметом договору № 502-411 від 26.05.2015 року та що цей товар має стосунок до відповідача.

Отже, позивач не довів, що його витрати в сумі 6990,88 грн. підпадають під визначення збитків згідно ч. 1 ст. 225 Господарського Кодексу України, а тому в цій частині позов також не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, у задоволенні позову позивачу слід відмовити повністю.

При відмові в позові судові витрати, а також і витрати на послуги адвоката, покладаються на позивача.

Позивач у складі судових витрат просив стягнути 30000,00 грн., які сплачені позивачем на користь адвоката Капустіна В.В. за квитанцією по договору про надання правової допомоги від 14.12.2016 року.

У відповідності до п. 10 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України

від 04.03.98 № 02-5/78 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зі змінами та доповненнями, витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Зі змісту Додатку до Договору про надання правової допомоги № 138 від 14.12.2016 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю "Технокерам" та адвокатом Капустіним В.В. вбачається, що сторони обумовили гонорар адвоката в розмірі 30000,00 грн. за надання правової допомоги такого виду: консультації/аналіз - 2000 грн., складання необхідних процесуальних документів - 8000 грн., представництво інтересів Клієнта у господарському судочинстві - 20 000 грн..

У справі немає жодного доказу, що наявні у ній документи складалися чи збиралися адвокатом Капустіним В.В. Ця особа участі у судових засіданнях не приймала, що свідчить про фактичне ненадання адвокатських послуг.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Черкаської області від 08.08.2017 року по справі № 911/1956/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу №911/1956/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Копію постанови направити сторонам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай