ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2017 р.Справа № 922/1896/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Х/о, м. Харків
до Великобурлуцького КВКП "Водоканал", смт. В. Бурлук ОСОБА_1 екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про стягнення 79646,10 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність № 686/01-25/08-14 від 20.02.17р.;

відповідача (Великобурлуцький КВКП "Водокакнал") - ОСОБА_3, довіреність № 53 від 31.07.17, ;

відповідача (ОСОБА_1 екології та природних ресурсів ХОДА) - ОСОБА_4, довіреність № 02.02-296 від 20.01.17р.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 екологічна інспекція у Х/о (м. Харків) звернулась до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Великобурлуцького КВКП "Водоканал" (смт. В. Бурлук) шкоду заподіяну державі внаслідок самовільного водокористування в сумі 79646,10 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.06.17р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.07.17р.

07.08.17р. представник відповідача (Великобурлуцький КВКП "Водокакнал") надав заяву про застосування до вимог позивача строк позовної давності.

Ухвалою суду від 07.08.17р. залучено до участі у справі в якості іншого відповідача ОСОБА_1 екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, під'їзд 4, поверх 7, ідентифікаційний код 38634241).

05.09.17р. представники позивача та відповідача (ОСОБА_1 екології та природних ресурсів ХОДА) надали спільне клопотання про залучення до участі у справі в якості 3-х осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 службу геології та надр України та ОСОБА_5 агентство водних ресурсів України

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

26.09.17р. представник відповідача (Великобурлуцький КВКП "Водокакнал") надав письмові пояснення по справі в яких проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні.

26.09.17р. представник відповідача (ОСОБА_1 екології та природних ресурсів ХОДА) надав відзив на позовну заяву в якому просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

26.09.17р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 04 жовтня 2017 року о 14:00 год.

02.10.17р. представник відповідача (Великобурлуцький КВКП "Водокакнал") надав письмові пояснення по справі в яких проти позову заперечує та просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в їх задоволенні.

04.10.17р. представник відповідача (ОСОБА_1 екології та природних ресурсів ХОДА) надав заяву про долучення документів до матеріалів справи. Дану заяву задоволено судом та долучено документи до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 04.10.17р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача (Великобурлуцький КВКП "Водокакнал") в судовому засіданні 04.10.17р. проти позову заперечував, просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник відповідача (ОСОБА_1 екології та природних ресурсів ХОДА) в судовому засіданні 04.10.17р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 4,5,7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та згідно з наказом Державної екологічної інспекції у Харківській області (надалі - Держекоінспекція) від 10.10.2016 № 594/01-04 у період з 11.10.2016 рік по 01.11.2016 рік проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності Великобурлуцьке комунальне водопровідно-каналізаційне підприємство «Водоканал» (надалі - Великобурлуцьке КВ КГІ «Водоканал»).

За результатами перевірки Держекоінспекцією в прядку ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» складений акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження» відходами та небезпечними хімічними речовинами № 594/01-04/02-09 від 01.11.2016р., який надісланий на адресу Великобурлуцьке КВ КП «Водоканал» супровідним листом з повідомленням від 01.11.2016 за № 4988/01-25/02-09 (повідомлення про вручення №740).

Відповідно до даного акту перевірки вбачається, що основним видом діяльності підприємства - є забір, очищення та водопостачання.

Так, перевіркою встановлено та актом № 594/01-04/02-09 від 01.11.16 року зафіксовано, що водозабір підприємства складається з 10 артезіанських свердловин, які розташовані на території смт. Великий Бурлук, селищах Горяне, Манцівка, Каїеринівка, глибиною від 42,0 м до 100,0 м та дебітом 3,0 м Угод до 40 м.куб./год.

Ліміт забору підземних вод складає 1489.51 тис. м.куб./добу або 352.9 тис. м.куб./рік. Метою водокористування є власні госппобутові та виробничі потреби, водопостачання населення, підприємств і організацій смт. Великий Бурлук.

Відповіде до листа від 13.10.16 року №275 Великобурлуцьке КВКП «Водоканал»

- Великобурлуцький район, с. Горяне.

- Великобурлуцький район, с. Манцівка.

- Великобурлуцький район, смт. Великий Бурлук. вул. Комінтерна,

- дві свердловини (оренда) за адресою Великобурлуцький район, смт. Великий Бурлук. вул. ОСОБА_6 та вул. Терешкової.

Свердловини, що розміщені за адресами: Великобурлуцький район, смт. Великий Бурлук, вул. Карла Маркса (2 свердловини), смт. Великий Бурлук, вул. Терешкової, та Великобурлуцький район, с. Катеринівка (2 свердловини) - періодично прокачуються, але не використовуються для водозабезпечення.

Вказані свердловини використовуються Великобурлуцьке КВ КП «Водоканал» на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 30.10.2014 Укр. № 04.01-10-196А/Хар., виданого ОСОБА_1 екології та природних ресурсів ХОДА, з терміном дії до 31.10.2017.

Попередній дозвіл на спеціальне водокористування від 31.12.2010року Укр. № 4941А/Хар., виданий ОСОБА_5 управлінням з охорони навколишнього природного середовища в Харківській області, з терміном дії до 27.12.2013року.

Таким чином, в акті вказано, що в період з 28.12.2013 по 29.10.2014 Великобурлуцьке КВ КП «Водоканал» здійснювало водозабір зі свердловин, зазначених вище, за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням ст.ст. 44, 48 Водного кодексу України.

В позовній заяві позивач вказує, що відповідно до інформації зі звітів за формою №2-ТП (водгосп), наданої Харківським регіональним управлінням водних ресурсів листом від 28.03.2017 року за № 16/80, вбачається, що обсяг самовільно забраної води Великобурлуцьке КВ КП «Водоканал» у період з 01.07.2014 року по 31.09.2014 рік складає 78,5 тис. м.куб.

Таким чином, позивач зазначає, що Великобурлуцьке КВ КП «Водоканал» були порушені вимоги ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.ст. 44. 48 Водного кодексу України.

Для усунення порушень природоохоронного законодавства у сфері охорони та раціонального використання природних ресурсів, виявлених під час здійснення планової перевірки директору Великобурлуцьке КВКГІ «Водоканал» ОСОБА_7, Держекоінспекпією виданий припис від 01 листопада 2016 № 02-25/195, який направлено на адресу супровідним листом з повідомленням від 01.11.2016 за № 4988/01-25/02-09 (повідомлення про вручення №740).

В зв'язку з виявленими порушеннями, Держекоінспекції з урахуванням норм передбачених «Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону га раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783 (із змінами), розраховано суму шкоди заподіяну державі внаслідок самовільного водокористування в розмірі 79646,10 грн., та пред'явлено претензію № 72 від 06.04.2017 року щодо добровільного відшкодування шкоди.

Так, позивач вказує, що після отримання вказаної претензії та розрахунку шкоди відповідачем (згідно повідомлення про вручення поштового відправлення №309) шкода заподіяна державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства добровільно усі роки встановленні II розділом ГПК України сплачена не була.

Таким чином, у зв`язку з несплатою Великобурлуцьким КВКП "Водоканал" шкоди заподіяної державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 79646,10 грн., позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. Законодавством України громадянам гарантується право загального використання природних ресурсів для задоволення життєво необхідних потреб (естетичних. оздоровчих рекреаційних матеріальних тощо) безоплатно, без закріплення цих ресурсів за окремими особами і надання відповідних дозволів, за винятком обмежень, передбачених законодавством України. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно ст. 1 Водного Кодексу України, водокористування - це використання води (водних об'єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об'єктів).

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Водного Кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними вода із застосуванням каналів.

Відповідно до ст. 44 Водного Кодексу України, водокористувачі зобов'язані: дотримуватись встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та лімітів скидання забруднюючих речовин та санітарних вимог; здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об'єктів стічними водами; здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Згідно ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається:

- Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними. Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення;

- органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними. Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними. Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Відповідно до ст. 110 Водного Кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи , винні у: забрудненні та засміченні вод. недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

В пункті 4.5.2. роз'яснення Вищого господарського суду України від 27 червня 2001 року № 02-5/744 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища» (із змінами і доповненнями, внесеними роз'ясненням президії Вищого господарського суду України від 31 травня 2002 року № 04-5/609 рекомендаціями президії Вищого господарського суду України від 18 листопада 2003 року № 04-5/1429, від 25 березня 2009 року № 04-06/44) вказано, що використання природних ресурсів без відповідного дозволу є самовільним.

У зв'язку з прийняттям 09 квітня 2014 року Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру" (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2014, № 23, стаття 873), 26 квітня 2014 року були внесені зміни до Законів України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Водного кодексу України (стаття 49), а саме: органи, зазначені у частині другій цієї статті, зобов'язані протягом п'яти календарних днів з дня надходження заяви на отримання дозволу на спеціальне водокористування надіслати завірені ними копії « відповідних документів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, у разі використання підземних вод - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального користування надр, у разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я; центральні органи виконавчої влади, зазначені у частині п'ятій цієї статті, зобов'язані протягом п'ятнадцяти календарних днів з дня одержання копій документів надати безоплатно органам, що приймають рішення про видачу дозволу на спеціальне водокористування, свої висновки щодо можливості його видачі.

Згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 321 від 13 березня 2002 року "Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1992 року N 459", ст.,49 Водного кодексу України: строк видачі дозволу на спеціальне водокористування або надання письмового повідомлення про відмову в його видачі становить не більше тридцяти календарних днів з дня надходження на розгляд заяви та відповідних документів.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2014р. до ОСОБА_1 екології та природних ресурсів ХОДА була подана заява Великобурлуцьким КВКП "Водоканал" відповідно до ст.. 7 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» для отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Так, ОСОБА_1 екології та природних ресурсів ХОДА зобов'язано було протягом п'яти календарних днів з дня надходження заяви на отримання дозволу на спеціальне водокористування надіслати завірені ними копії відповідних документів до центрального органу виконавчої влади та протягом 30 календарних днів направити Великобурлуцькому КВКП "Водоканал" дозвіл на спеціальне водокористування або надати письмове повідомлення про відмову в його видачі.

Так, відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності", ст. 49 Водного кодексу України, пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 321 від 13 березня 2002 року "Про затвердження Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1992 року N 459" Позивач зобов'язаний був направити Великобурлуцькому КВКП "Водоканал" до 12.07.2014р. (14.07.2014р. вих. № 04.01-20-3182 (відповідь на заяву від 13.06.2014р.)) дозвіл на спеціальне водокористування (далі - дозвіл) або надати письмове повідомлення про відмову в його видачі.

В липні 2014р. Великобурлуцьким КВКП "Водоканал" отриманий лист про розгляд матеріалів від 14.07.2014р. вих. № 04.01-20-3182 (відповідь на заяву від 13.06.2014р.), відповідно до якого:

- ОСОБА_1 листом від 16.06.2014р. № 04.01-15-2697 надіслав завірені копії заяви та відповідних документів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства - Державного агентства водних ресурсів України (далі - Держводагенство), та листом від 16.06.2014р. № 04.01-20-2696 до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр - Державної служби геології та надр України (далі - Держгеонадра).

- На цей час висновки Держводагенства та Держгеонадра щодо можливості видачі дозволу на спеціальне водокористування до ОСОБА_1 не надійшли, що унеможливлює прийняття ОСОБА_1 рішення про видачу дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до частини 6 статті 41 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" у разі, якщо у встановлений законом строк суб'єкту господарювання не видано або не направлено документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі, то через десять робочих днів з дня закінчення встановленого строку для видачі або відмови у видачі документа дозвільного характеру суб'єкту господарювання має право проводити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Аналогічні положення містяться і в пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України №77 від 27 січня 2010 року "Про деякі питання застосування принципу мовчазної згоди".

Таким чином дії державних органів спростовують наявність вини в діях Великобурлуцького КВКП "Водоканал", оскільки відбувались у незалежних від нього причин.

Отже, за змістом наведених норм, право на проведення певних дій щодо здійснення господарської діяльності без отримання дозволу (у даному випадку здійснення забору підземних вод) виникає у разі недотримання дозвільним органом визначеного нормами чинного законодавства строку для надіслання відповіді щодо розгляду заяви про видачу документа дозвільного характеру і не ставиться в залежність від причин відмови у такій видачі, зробленій поза межами встановленого строку.

Згідно Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги. Відповідно до п. З Правил, послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до п. 32.Правил Виконавець зобов'язаний своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил.), Великобурлуцьке КВКП "Водоканал" не вправі було зупинити здійснення водопостачання населенню.

Основним видом діяльності Великобурлуцького КВКП "Водоканал" є надання послуг населенню, підприємствам і організаціям м. Харкова та Харківської області по забезпеченню питною водою.

Відповідно до ст.. 6 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». ОСОБА_5 політика у сфері питної води та питного водопостачання будується на принципах:

- пріоритетності питного водопостачання перед іншими видами спеціального водокористування;

- гарантованого першочергового забезпечення питною водою населення для забезпечення питних, фізіологічних, санітарно-гігієнічних та побутових потреб;

- відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення законодавства у сфері питної води та питного водопостачання;

- заборони відключення об'єктів питного водопостачання та водовідведення від системи енерго-, газо-, теплопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення.

Відповідно до ст.. 7 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». ОСОБА_5 гарантує захист прав споживачів у сфері питної води та питного водопостачання шляхом забезпечення кожної людини питною водою нормативної якості в межах науково обґрунтованих нормативів питного водопостачання залежно від району та умов проживання.

Відповідно до ст.. 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». Підприємства питного водопостачання зобов'язані забезпечити: відшкодування збитків, завданих юридичним і фізичним особам внаслідок порушення вимог законодавства у сфері питної води та питного водопостачання, що сталося з їх вини.

Відповідно до ст.. 46 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», особи, винні у порушенні без поважних причин встановленого режиму подачі питної води населенню для питних і господарсько-побутових потреб, а також підприємствам харчової та медичної промисловості притягаються до відповідальності згідно із законами України.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання». Підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення, які порушили законодавство у сфері питної води, питного водопостачання та централізованого водовідведення, що призвело до виникнення захворювань, отруєнь, тривалої або тимчасової втрати працездатності, зобов'язані відшкодувати збитки споживачам та компенсувати додаткові витрати органу державної виконавчої влади, що реалізує державну політику у галузі санітарного законодавства, на проведення санітарних заходів і витрати закладам охорони здоров'я на надання медичної допомоги потерпілим.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, для стягнення збитків (шкоди) необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки;

- наявністю збитків (шкоди);

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками (шкодою);

- вини.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ст.. 22 ЦК України, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представником позивача, Протокол про адміністративне правопорушення не був складений на Великобурлуцьке КВКП «ВОДОКАНАЛ» (в.о. директора Великобурлуцького КВКП «ВОДОКАНАЛ»), оскільки, як вказує позивач, протокол про адміністративне правопорушення не може бути складено у зв`язку з бездіяльністю сторони.

Таким чином, дані обставини свідчать про відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, а саме вини відповідача (Великобурлуцького КВКП «ВОДОКАНАЛ»).

У зв`язку з тим, що для стягнення збитків (шкоди) необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а в даному випадку позивачем не доведено вину відповідача (Великобурлуцького КВКП «ВОДОКАНАЛ»), яка є необхідною умовою для стягнення шкоди, то у суду відсутні підстави для стягнення такої шкоди.

Щодо заяви відповідача (Великобурлуцьке КВКП «ВОДОКАНАЛ») про застосування до вимог позивача строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Зазначене зумовлює висновок суду про відсутність порушеного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В процесі судового розгляду даної справи, відповідачем (Великобурлуцьке КВКП ВОДОКАНАЛ) було заявлено про застосування строків позовної давності.

У пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом статей 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком предявлення позову, як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Таким чином, оскільки судом було встановлено відсутність порушеного права, то судом не може бути застосовано строк позовної давності, у звзку з чим, суд відмовляжє в задоволенні заяви відповідача (Великобурлуцьке КВКП ВОДОКАНАЛ) про застосування до вимог позивача строку позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст.ст. 44, 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в даному випадку позивачу в позові було відмовлено повністю, тому судові витрати у даній справі залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтею 1166 Цивільного кодексу України, статтями 47, 68, Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", статтями 49, 110, 111 Водного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви Великобурлуцького КВКП "Водоканал" про застосування строку позовної давності відмовити повністю.

В задоволені позовних вимог до Великобурлуцького КВКП "Водоканал" відмовити повністю.

В задоволені позовних вимог до ОСОБА_1 екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.10.2017 р.

Суддя ОСОБА_8