Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" жовтня 2017 р. Справа № 906/796/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №1 від 31.08.17.)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дівай Вест"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 196879,88 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 196879,88 грн. заборгованості за договором поставки №57 від 14.07.14., з яких: 36860,00 грн. - 3% річних, 160019,88 грн. - інфляційні втрати.

05.10.17 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову, оскільки розрахунки відповідачем здійснено не вірно, без врахування часткової сплати боргу в розмірі 50000,00грн. Крім того, умовами мирової угоди передбачено, що позивач не буде вимагати сплати збитків, штрафних санкцій та інших нарахувань як під час виконання мирової угоди так і після.

Представник позивача подав у судовому засіданні заяву про зменшення розміру позовних вимог (названа як заява про уточнення позовних вимог), відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 181962,79 грн., з яких: 28493,77 грн. 3% річних, 153469,02 грн. інфляційних.

Представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позовній заяві з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про причину неявки суд не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

Розгляд справи відбувається з врахуванням нової суми позовних вимог.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дівай Вест" (продавець/позивач) та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець/відповідач) укладено договір поставки №57 (далі - Договір поставки).

Згідно п. 1.1. Договору поставки, продавець зобов'язувався поставити покупцю, а Покупець зобов'язувався прийняти і оплатити нафтопродукти в асортименті, а саме: дизпаливо, бензин (ОСОБА_2).

На виконання умов Договору поставки, позивачем було поставлено відповідачу ОСОБА_2, за який не була проведена оплата в обумовленому розмірі та в обумовлений строк, тому станом на 17.05.2016 року за відповідачем рахувалась заборгованість в сумі 1 019 234,89 грн.

З метою стягнення вказаної заборгованості 17.05.2016 року ТОВ "Дівай Вест" звернулося до суду з позовом про стягнення 1 242 927,39 грн. (справа №906/482/16), з яких:

- основна заборгованість в розмірі 1019 234,39 грн.;

- штраф, нарахований згідно п. 5.4. Договору поставки, в розмірі 50961,74 грн.;

- пеня, нарахована згідно п. 5.4. Договору поставки, в розмірі 66646,56 грн., станом на дату звернення до суду 17.05.2016року;

- 3% річних, нарахованих згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, що становить 30660,82 грн., станом на дату звернення до суду 17.05.2016 року;

- інфляційні втрати, нараховані згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, в розмірі 75423,38грн. станом на дату звернення до суду 17.05.2016 року.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 05.07.2016 року затверджено мирову угоду від 24.06.2016 по справі №906/482/16, укладену між ТОВ "Дівай Вест" та ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", відповідно до якої ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" зобов'язалося здійснити оплату шляхом щомісячного перерахунку Відповідачем на розрахунковий рахунок Позивача грошових коштів за таким графіком:

- Липень місяць 2016 року - 285990,75 грн.

- Серпень місяць 2016 року - 285990,75 грн.

- Вересень місяць 2016 року - 285990,75 грн.

- Жовтень місяць 2016 року - 285990,75 грн.

Оскільки ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", не виконало умови мирової угоди у вказані строки, ТОВ "Дівай Вест" звернулося до органу державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали господарського суду Житомирської області від 05.07.2016 року (а.с.14).

02.09.16 відповідач сплатив частину боргу в розмірі 50000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №806 від 02.09.16 (а.с.41).

Відділом примусового виконання Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на виконання виконавчого документа 03.08.2017 року було стягнуто з відповідача 181740,64 грн., а повне виконання відбулось 11.08.2017 року після стягнення та перерахування позивачу 912222,36 грн. (а.с.21,22).

Відповідно до ст.509 ЦК України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ч.5 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

В даному випадку у відповідача виникли зобов'язання з ухвали суду від 05.07.16, якою затверджено мирову угоду у справі №906/482/16, а саме відповідач зобов'язався сплатити позивачу в 2016 році з липня по жовтень по 285990,75 грн.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.254 ч.3 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином в останній день кожного місяця з липня по жовтень 2016 відповідач зобов'язаний сплачувати позивачу по 285990,75 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 28493,77грн. 3% річних та 153469,02грн. інфляційних, які обраховані за період з 01.08.16 по 01.08.17 (а.с.37). Інфляційні нараховані по липень 2017. При цьому в разрахунку позивачем сплачені відповідачем 50000,00 грн. зараховані як сплачені вчасно, тому інфляційні та річні на цю суму не нараховані.

Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується ( п.1.12 Постанови № 14).

Судом самостійно здійснено розрахунок вказаних величин.

За результатами проведених розрахунків 3% річних, їх загальний розмір становить 28557,91грн.:

- за період з 01.08.16 по 01.08.17 на суму боргу 235990,75грн. сума річних становить 7091,01грн.;

- за період з 01.09.16 по 01.08.17 на суму боргу 285990,75грн. сума річних становить 7866,70грн.;

- за період з 01.10.16 по 01.08.17 на суму боргу 285990,75грн. сума річних становить 71634,45грн.;

- за період з 01.11.16 по 01.08.17 на суму боргу 285990,75грн. сума річних становить 6436,75грн.;

За результатами проведених розрахунків інфляційних, їх загальний розмір становить 156492,85грн.:

- за період з серпня 2016 по липень 2017 на суму боргу 235990,75грн. інфляційні становлять 37569,08грн.;

- за період з вересня 2016 по липень 2017 на суму боргу 285990,75грн. інфляційні становлять 46526,49грн.;

- за період з жовтня 2016 по липень 2017 на суму боргу 285990,75грн. інфляційні становлять 40647,01грн.;

- за період з листопада 2016 по липень 2017 на суму боргу 285990,75грн. інфляційні становлять 31750,27грн.

Таким чином, позивач має право на стягнення з відповідача 156492,85грн. інфляційних та 28557,91грн. 3% річних, що більше ніж заявлено до стягнення, тому задоволенню підлягають вимоги про стягнення річних та інфляційних в обсязі нарахованому позивачем.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач у судове засідання не з'явився, докази сплати боргу не надав, позов не визнав посилаючись на п.2.3 Мирової угоди.

За п.2.3 Мирової угоди від 24.06.16, сторони дійшли згоди про припинення зобов'язання відповідача перед позивачем в частині сплати будь-яких збитків, штрафних санкцій, та інших сум, як на момент виконання Мирової угоди так і після, в зв'язку з неналежним виконанням.

Заперечення відповідача спростовуються наступним.

Згідно п.4.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань передбачено законом за неналежне виконання боржником своїх зобов'язань та є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора.

Згідно п.7.1. вказаної Постанови, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається судом на відповідача.

На підставі п.1ч.1ст.7 Закону України "Про судовий збір" поверненню з державного бюджету підлягає 223,76грн. судового збору сплаченого за платіжним дорученням №603 від 01.09.17 на суму 2953,20грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003,м. Житомир,вул. Перемоги, буд. 75; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дівай Вест" (35705, Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Шевченка, буд. 1; ) - 153469,02грн. інфляційних, 28493,77грн. річних, 2729,44грн. витрат по оплаті судового збору.

3.Повернути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Дівай Вест" (35705, Рівненська область, Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. Шевченка, буд. 1; )- 223,76грн. судового збору сплаченого за платіжним дорученням №603 від 01.09.17 на суму 2953,20грн.

Оригінал платіжного доручення №603 від 01.09.17 на суму 2953,20грн. знаходиться в матеріалах судової справи №906/796/17.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 06.10.17

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повідом.)