РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа № 906/454/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

суддів Тимошенко О.М.

суддів Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача - Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" на рішення господарського суду Житомирської області від 15.08.17 р.

у справі № 906/454/17 (суддя Сікорська Н.А. )

позивач ОСОБА_1 акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця"

відповідач ОСОБА_2 підприємство "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство"

за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: Закарпатської митниці ДФС

про стягнення 289156,44 грн.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3 (довіреність №9527 від 25.10.2016р.) в режимі відеоконференції;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - не з'явився.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 року у справі №906/454/17 позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" до Державного підприємства "Новоград-Волинське дослідне лісомисливське господарство" за участю третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: Закарпатської митниці ДФС про стягнення 289156,44 грн. задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" 288979,70 грн. заборгованості; 4334,70 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання представники відповідача та третьої особи не з'явилися. При цьому, від відповідача на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги на іншу дату в зв'язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Клопотання відповідача апеляційним судом відхилене як необгрунтоване, оскільки ГПК України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, таким представником може бути сам керівник, головний бухгалтер, бухгалтер, інші працівники підприємства або представники на підставі доручення, які не перебувають з ним у трудових відносинах, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника відповідача, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи.

Крім того, відповідно до п.5 ухвали апеляційного суду від 11.09.2017 року передбачено, що неявка представників сторін в судове засідання в разі повідомлення їх належним чином не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті.

Слід зазначити, що з огляду на вимоги ст.77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов'язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, зважаючи на заперечення представника позивача щодо відкладення розгляду скарги, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи в даному судовому засіданні за відсутності предстаників відповідача і третьої особи за наявними у ній матеріалами у відповідності до вимог ст.101 ГПК України.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги та доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 16.05.2016 року ДП "Новоград-Волинське лісомисливське господарство" (відповідач) було відправлено зі ст. Новоград-Волинський Південно-Західної залізниці до ст.Ліскова ЖСР вагон № 68459460 з вантажем "деревина паливна", що підтверджується накладною №33494352 (а.с.11).

19.05.2016 року на прикордонну станцію ст. Чоп прибув вищевказаний вагон з вантажем "деревина паливна" та був відчеплений для проведення переогляду.

Про затримання вищевказаного вагону Львівською залізницею (позивач) було складено акт загальної форми 19.05.2016р. № 7572 (а.с. 15).

Відповідно до даного акту підставою затримання вагону стала заявка Закарпатської митниці ДФС № 07-70-61/60/44 від 19.05.2016 року для проведення митного огляду (а.с. 12). Початок затримки вагону № 66553819 - 20.05.2016 року о 14:00 год.

На підставі вищевказаної заявки Закарпатської митниці вагон № 68459460 було подано для здійснення митного огляду (переогляду) на ділянку митного контролю.

Про вказаний факт на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника було надано телеграфне повідомлення ДП "Новоград-Волинське лісомисливське господарство" від 19.05.2016р. № 223 (а.с.13).

21.05.2016 року на виконання заявки митниці №07-70-61/60/44 вантаж частково вивантажено з вагону №68459460 за допомогою крану для можливості провести митнецею його огляду, про що РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" складено акт загальної форми № 57 від 21.05.2016р. (а.с.16).

21.05.2016 року за результатами огляду вагону №68459460 інспектором митниці складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу.

Згідно вказаного акту, в результаті проведення часткового вивантаження та митного догляду вантажу на ділянці митного контролю "МЧ-Львів" зони діяльності Закарпатської митниці ДФС м/п "залізничний", що переміщується у залізничних вагонах № 32261802 по ЕВМД №209050000/2016/001516 від 16.05.2016р., 68459460 по ЕВМД №101040000/2016/4219 від 16.05.2016р. наявний вантаж - деревина твердолистяних порід у вигляді колод, необкорена, навалом. Під час здійснення митного догляду сторонніх вкладень не виявлено (а.с.17).

17.06.2016 року Закарпатською митницею ДФС подано заяаву № 07-70-61/60/066 про завантаження вагону та направлення його на станцію Батьово для зважування.

18.06.2016 року Львівською залізницею складено акт загальної форми № 103, з якого вбачається, що 21.05.2016р. згідно заявки митниці №07-70-61/60/44 від 19.05.2016р., частково вантаж було вигружено на площадку підкранового майданчика для проведення митного огляду. 18.06.2016 вантаж вагою 18000 кг силами бригад МЧ-Львів завантажено у вагон. Зазначено, що початок заванатаження о 8-50 год., закінчення завантаження 9-55 год. Збір за чаткове вивантаження, завантаження та кріплення вантажу згідно розрахунку МЧ-Львів склав 1356,82 грн. (а.с. 18).

19.06.2016 року Львівською залізницею на ст. Батьово проведено зважування вантажу, у тому числі, вагону № 68459460, про що складено акт загальної форми № 9930 (а.с. 19).

04.10.2016 року Закарпатською митницею подано заяву № 07-70-61/60/091 щодо подання вагону на підкрановий майданчик МЧ Львів для митного огляду та забезпечення вивантаження вантажу і повторного його завантаження (а.с.20).

25.10.2016 року Львівською залізницею складено акт загальної форми №259, згідно якого на підставі заявки митниці, з вагону № 68459460 - вантаж - деревина паливна вивантажувався на площадку підкранового майданчика масою 38280 тонн засобами бригади МЧ-1. Вивантаження проводилось з 8-30год. до 14-00год. 25.10.2016р. (а.с. 22).

27.10.2016 року інспектором Закарпатської митниці із залученням представника Закарпатської торгово-промислової палати проведено повторний митний огляд вивантаженого на майданчик вантажу, про що складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та бажажу № 305010002/2016/00080.

В результаті митного огляду за зовнішніми ознаками та візуально встановлено: деревина/береза/ різного діаметру, сучковаті, потріскані. Митний орган проводився із залученням представника Закарпатської торгово-промислової палати та з використанням метричної рулетки. Заключення щодо кількості, сортності та виду деревини буде надано додатково на підставі заключення експерта (а.с. 21).

28.11.2016 року Закарпатською митницею ДФС позивачу - РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" направлено лист № 07-70-61/34/3228, відповідно до якого остання просила направити завантажений вагон № 68459460 на ділянку перевантаження - АТ "Закарпатінтерпорт" за адресою: 89502, м.Чоп, вул. Ужгородська, 5 А на станції Чоп, здійснити вивантаження із вказазних вагонів вилученого за протоколами про ПМП товару та прийняти їх на відповідальне зберігання відповідно до укладеного договору (а.с. 23).

29.11.2016 року по ст. Чоп на під'їзній колії АТ "Закарпатінтерпорт" на підставі листа Закарпатської митниці ДФС №№ 07-70-61/34/3228 від 28.11.2016 року проведено повне вивантаження вантажу з вагону № 64859460 з вантажем "деревина паливна", про що складено акт загальної форми №№ 643, 646 (а.с. 24-25).

За проведення робіт по вивантаженню вагону здійснено відповідні нарахування, про що РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" складено акти загальної форми № 270 від 28.11.2016 року, № 7055 від 29.11.2016 року та № 7056 від 30.11.2016 року (а.с. 26-28).

29.11.2016 року позивачем - РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" здійснено телеграфне повідомлення на станцію відправлення для повідомлення відправника - ДП "Новоград-Волинське ДЛМГ" про те, що по протоколу про порушення митних правил № 2189/30501/16, згідно листа Закарпатської ДФС від 28.11.2016р. та наказу ДН-5 від 28.11.2016р. № 339 вагон № 68459460 вантаж деревина паливна, відправка 33494352 Ваша- Ліскова направлений в зону митного контролю АТ "Закарпатінтерпорт" ст.Чоп для вивантаження та прийняття на зберігання вилученого вантажу (а.с. 29).

Таким чином, загалом вагон № 68459460 простоював на станціях Львівської залізниці з 19.05.2016 року по 29.11.2016 року.

За час затримки вагонів позивачем - РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" було здійснено нарахування згідно за ставками Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним тарнспортом у межах України та пов'язані з ними послуги із застосуванням коригувального коефіцієнта, які в загальному розмірі склали 289156,44 грн. (а.с. 30).

22.03.2017 року РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" на адресу ДП "Новоград-Волинське ДЛМГ" направлено претензію з вимогою про перерахування нарахованих зборів за результатами складання актів загальної форми №103 від 18.06.2016р., № 270 від 28.11.2016р., № 7055 від 29.11.2016р., № 7056 від 30.11.20116р. в сумі 241303,37грн. (а.с.168).

Вказана претензія залишена ДП "Новоград-Волинське ДЛМГ" без відповіді та належного реагування.

Враховуючи викладене, РФ "Львівська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" звернулася до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ДП "Новоград-Волинське ДЛМГ" вищевказаних коштів.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме, для стягнення з ДП "Новоград-Волинське ДЛМГ" додаткових витрат, понесених РФ "Львівська залізниця" внаслідок затримки вагону, пов'язаних з проведенням митних формальностей, в розмірі 288 979,70 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Стаття 4 Статуту залізниць України вказує, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

При цьому ст.10 ЦК України передбачено застосування правил відповідного міжнародного договору, якщо в чинному міжнародному договорі України, укладеному у встановленому законом порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом цивільного законодавства.

Перевезення вантажів у міжнародному сполученні здійснюється, зокрема, відповідно до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), яка є чинною для України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в Україні" та Віденської конвенції про правонаступництво держав щодо договорів.

За умовами §3 ст.14 УМВС укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами на підставі накладної №33494352 від 16.05.2016 року виникли правовідносини з перевезення вантажу.

Відповідно до параграфів 1,2 статті 32 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосованими тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника.

Підпункт 26.6 п.26 Додатку 1 до УМВС, п.10 § 2 ст.39 УМВС передбачають, що залізниця (перевізник) звільняється від відповідальності, якщо вантаж вибуває із володіння перевізника під час перевезення "вследствие проверки, задержания, конфискации груза государственными органами про причинам, не зависящим от перевозчика".

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано плату за час затримки вагону № 68459460 в результаті проведення митного контролю.

Відповідно до ч.1 ст.4 Митного кодексу України, митним контролем є сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Митні формальності - сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Частинами 1, 2 статті 325 Митного кодексу України визначено, що за письмовою заявою власника товарів або уповноваженої ним особи та з дозволу органу доходів і зборів можуть здійснюватися навантаження, вивантаження, перевантаження, усунення пошкоджень упаковки, розпакування, упакування, перепакування, зважування та визначення інших істотних характеристик товарів, що перебувають під митним контролем, взяття проб та зразків таких товарів, зміна ідентифікаційних знаків чи маркування на цих товарах або їх упаковці, транспортних засобах комерційного призначення, а також заміна транспортного засобу комерційного призначення.

Зазначені операції здійснюються за рахунок власника товарів, що переміщуються через митний кордон України, або уповноваженої ним особи. У разі відмови у наданні дозволу на здійснення зазначених операцій орган доходів і зборів зобов'язаний невідкладно письмово повідомити особу, яка звернулася із заявою про надання такого дозволу, про причини і підстави відмови. У встановлених цим Кодексом випадках органи доходів і зборів з власної ініціативи або з ініціативи правоохоронних органів мають право у письмовій формі вимагати від осіб, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України, проведення операцій, передбачених частиною першою цієї статті.

У такому разі витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються органом, з ініціативи якого вони проводилися.

Якщо в результаті проведення таких операцій виявлено порушення законодавства України, витрати на проведення зазначених операцій відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів комерційного призначення або уповноваженими ними особами.

Частиною п'ятою статті 338 Митного кодексу України встановлено, зокрема, що огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України. З метою проведення огляду (переогляду) товарів посадові особи органів доходів і зборів самостійно вживають заходів, передбачених цим Кодексом, на всій митній території України, включаючи зупинення транспортних засобів для проведення їх огляду (переогляду), в межах контрольованого прикордонного району та прикордонної смуги. Такий огляд (переогляд) проводиться за рахунок органу, з ініціативи або на підставі інформації якого прийнято рішення про його проведення. Якщо в результаті проведення огляду (переогляду) виявлено факт незаконного переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, витрати, пов'язані з проведенням огляду (переогляду), відшкодовуються власником зазначених товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.218 Митного кодексу України, розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

З аналізу вказаних положень Митного кодексу України вбачається, що ст.ст. 325, 338 Митного кодексу України, включені у глави 47 "Організація митного контролю" та 48 "Зони митного контролю" відповідно, які містять загальні принципи та норми проходження процедури митного контролю та здійснення огляду (переогляду) транспортних засобів комерційного призначення, тоді як ст. 218 Митного кодексу України включена у главу 32 Митні формальності на залізничному транспорті, яка містить спеціальні норми проведення митних процедур саме на залізничному транспорті та підлягає застосуванню в даному випадку до спірних правовідносин сторін,як спеціальна норма права.

Таким чином, дії щодо здійснення Закарпатською митницею ДФС митного огляду після митного оформлення є митними формальностями, а тому на них розповсюджуються положення ст.218 Митного кодексу України.

Слід зазначити, що відповідач є вантажовласником, якому позивач надав послуги, передбачені Статутом залізниць України, з перевезення на підставі накладної № 33494352 від 16.05.2016 року.

З викладеного вбачається, що обов'язок власників товару або уповноважених ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений нормами чинного законодавства, які мають бути застосовані до спірних правовідносин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11.12.2014р. у справі №908/356/14 та постанові ВГСУ від 01.03.2017р. у справі №907/501/16.

Отже, законом саме на відповідача покладено обов'язок щодо оплати всіх операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від характеру виявлених порушень митних правил, в тому числі операцій щодо переміщення товару під час здійснення такого контролю. Окрім того, стягнення коштів за виконання маневрової, огляду/переогляду вантажу та іншої роботи можливе не тільки за умови наявності попередньої згоди вантажовласника на вчинення таких дій, а й у інших випадках передбачених законом, у тому числі у випадку проведення митного контролю та митного оформлення товарів (постанова ВГСУ від 01.03.2017р. у справі №907/501/16).

З огляду на викладене, безпідставними є посилання скаржника на те, що до даних правовідносин не може бути застосована ст.218 МК України, а мають бути застосовані положення ст.ст. 325,338 МК України, а також те, що витрати мають бути покладені на орган, який проводив такий огляд, оскільки Закарпатською митницею при проведенні огляду (переогляду) не було виявлено порушення законодавства України.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.129 Статуту залізниць, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми (ч.4 ст.129 Статуту залізниць).

Як вбачається, підставою для стягнення з відповідача коштів за затримку вагону №68459460, щодо якого здійснювався Закарпатською митницею ДФС огляд (переогляд) товару, є акти загальної форми №103 від 18.06.2016р., № 270 від 28.11.2016р., № 7055 від 29.11.2016р., № 7056 від 30.11.2016р.

Вказані акти загальної форми містять достатню інформацію щодо затримки вагону залізницею у зв'язку з проведенням митного огляду, зокрема, щодо часу затримки та розрахунку суми додаткових платежів за період простою вагону, а відтак є належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 33-34 ГПК України, понесення залізницею додаткових витрат, що пов'язані з митними формальностями.

На підставі вказаних актів позивачем нараховано відповідачу платежі за час затримки вищевказаного вагону на станції Батьово, загальний розмір яких складає 289 156,44 грн.

З розрахунку позивача (а.с.30) вбачається, що нарахування здійснено по ст. Чоп згідно акту з/ф № 7055 від 29.11.2016р. ст. Чоп (з 19.05.2016р. 10:00 год по 29.11.2016р. 05:30 год) час затримки склав 4616год 30хв. та з 29.11.2016р. 05:50 год по 29.11.2016р. 17:20 год ) час затримки склав 11 год. 30 хв. (на під'їзній колії АТ "Закарпатінтерпорт"). Таким чином загальний час затримки вагону №68459460 склав 4628 год.

Таким чином, позивачем за користування вагоном нараховано 169275,70грн., за зберігання вантажу у вагоні до зважування по ст. Батьово нараховано 60476,90грн., за маневрову роботу нараховано 4041,60грн., за повідомлення власника вантажу нараховано 244,00грн., за зважування вагону нараховано 173,10 грн.; за участь при зважуванні представника залізниці нараховано 3851,87грн.; за подавання та забирання вагону нараховано 1049,80 грн. Вказані нарахування позивачем здійснено без врахування ПДВ.

Крім того, згідно акту загальної форми № 7056 від 30.11.2016р. нараховано тариф Чоп-Батьово, Батьово-Чоп в сумі 2038,00 грн.

Загальна сума понесених позивачем витрат за затримку вагону склала 289156,44 грн. з ПДВ.

Перевіривши розрахунки позивача, судами обох інстанцій встановлено, що заявлена до стягнення сума 289156,44 грн. розрахована позивачем відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (Тарифне керівництво № 1), затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України 15.04.2009р. за № 340/16356.

Під час нарахування платежів Залізницею застосовувалисть коефіціенти, які затверджені наказом Мінінстерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317 "Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги" (із змінами та доповненнями). На момент затримки вагонів та нарахування платежів діяли коефіцієнти, розмір яких встановлено наказом Міністерства інфраструктури України від 26.04.2016р. №161 "Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги".

Водночас, перевіривши розрахунки позивача, судами встановлено, що при розрахунку за зберігання вантажу у вагоні до зважування по ст. Батьово позивачем неправомірно здійснено нарахування за дві доби зберігання, виходячи з маси вантажу 46 тонн, в той час як масса вантажу становила 38 тонн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача платежів за затримку вагону в сумі 288 979,70 грн. При цьому, у стягненні 176,74 грн. платежів за затримку вагону суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно.

При цьому, посилання апелянта на те, що у 2016 році ним проводились розрахунки з позивачем на підставі договору № 2010/1072-2012 від 28.12.2012р., з огляду на що відсутні підстави для стягнення заявленої позивачем суми, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які свідчили б про сплату позивачем саме заявленої позивачем суми нарахованих платежів за час затримки вагонів.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальні та скорочені строки позовної давності встановлені ЦК України. Однак частиною другою статті 9 названого Кодексу визначено, що законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Так, згідно ч.5 статті 315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Частиною 6 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що до спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до статті 926 Цивільного кодексу України, позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Згідно з пунктом 2.3 розяснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" стаття 926 Цивільного кодексу України, частина шоста статі 315 Господарського кодексу України встановлюють, що позовна давність, порядок пред'явлення позовів у спорах, пов'язаних з перевезеннями у закордонному або міждержавному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до пп. 4.7.2 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у вирішенні спорів, пов'язаних з перевезенням вантажів у прямому міжнародному сполученні, слід враховувати приписи статті 31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) та статті 58 Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (КМЗП).

Відповідно до ст.31 "Претензійна і позовна давність" Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (із змінами на 01.07.2011 р.), претензії та позови відправника або одержувача до залізниць згідно договору перевезення, а також вимоги та позови залізниць до відправників або одержувачів про сплату провізних платежів, штрафів і про відшкодування збитку можуть бути заявлені протягом 9 місяців, за винятком претензій і позовів про прострочення в доставці вантажу, для пред'явлення яких встановлений 2-місячний термін.

Проте, як вбачається із наступних змін до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, 06.06.2014 р. (дата набрання сили для України 01.07.2015 р.) та 16.10.2015 р. (дата набрання сили для України 01.07.2016 р.) вказану угоду викладено в новій редакції. У редакції Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 16.10.2015 р. стаття 31 називається "Сплата провізних платежів і неустойки", натомість стаття 48 називається "Строки давності".

Із аналізу положень статті 48 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) вбачається, що зазначена стаття визначає строки давності за позовами, пред'явленими до перевізника. Інших положень щодо строків давності Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.) не містить.

Відповідно до ст.5 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (від 16.10.2015 р.), при відсутності відповідних положень у даній Угоді застосовується національне законодавство тієї сторони, у якій правочинна особа реалізує свої права.

Таким чином, до спірних правовідносин в частині визначення строків позовної давності застосуванню підлягає ч.5 статті 315 Господарського кодексу України, згідно якої для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд прийшов до помилкового висновку, що до спірних правовідносин між позивачем, як перевізником, та ДП "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство", як вантажовласником, пов'язаних з перевезенням вантажу у міжнародному сполученні, з огляду на предмет вимог належить застосовувати спеціальну позовну давність, передбачену Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення.

Статтею 137 Статуту залізниць України встановлено, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється: а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п'ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

В даному випадку підставою для пред'явлення позову є затримка вагону № 68459460 для митного огляду з 19.05.2016р. до 29.11.2016р., в результаті якої залізницею проводилися роботи пов'язані з переміщенням, вивантаженням, зважуванням, завантажуванням для здійснення митного контролю та митного оформлення вантажу.

При цьому, день складання акта загальної форми №7572 від 19.05.2016р. не може вважатися днем, коли залізниця дізналася про порушення свого права, оскільки складений позивачем акт (форма ГУ-23) не порушує право позивача, а є підставою для нарахування збору та фіксує початок та кінець затримки спірного вагону. А строк позовної давності належить рахувати не від дати складання акта загальної форми про затримку вагону, а від дати складання актів загальної форми про закінчення затримки вагону, без врахування яких неможливо визначити фактичний термін затримки вагону (постанова Вищого господарського суду у справі №904/5743/16 від 22.03.2017р.).

Враховуючи, що підставою для пред'явлення позову є акти загальної форми № 270 від 28.11.2016р., № 7055 від 29.11.2016р. та № 7056 від 30.11.20116р., відповідно до яких проведені відповідні нарахування за затримку вагону, позивач дізнався про порушення свого права саме з моменту складення таких актів, а не з моменту проведення затримання вагону.

Відтак, строк позовної давності за актом загальної форми № 270 від 28.11.2016р. розпочався з 29.11.2016р. та закінчився 29.05.2017р., за актом загальної форми № 7055 від 29.11.2016р. - з 30.11.2016р. та закінчився 30.05.2017р., за актом загальної форми № 7056 від 30.11.2016р. - з 01.12.2016. та закінчився 01.06.2017р.,

Як вбачається, до суду позивач звернувся 26 травня 2017 року (згідно штемпеля Укрпошти на поштовому конверті, а.с.42), що свідчить про те, що останнім не пропущено строку позовної давності, встановленої ст.315 ГК України та ст.137 Статуту залізниць України, а тому відсутні підстави для застосування цього строку.

Посилання відповідача на те, що строк позовної давності відраховується з дня затримки вагонів є безпідставними, оскільки обставини, які послугували підставою для пред'явлення даного позову, зокрема, кількість днів затримки вагонів, були встановлені в актах загальної форми № 270 від 28.11.2016р., № 7055 від 29.11.2016р. та № 7056 від 30.11.2016р. (а.с. 26-28).

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, та зважаючи на те, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин в частині визначення строків позовної давності положень ст.31 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, не вплинуло на правильність судового висновку, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду з огляду на положення п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №7 (зі змінами та доповненнями) вважає, що рішення господарського суду Житомирської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство" залишити без задоволення. Рішення господарського суду Житомирської області від 15.08.2017 року у справі №906/454/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Саврій В.А.