ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа № 914/572/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т. Б.

суддів Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання І.О.Борщ

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача (скаржника) не зявився

від відповідача ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства ШипШина №2605/001 від 26.05.2017

на рішення господарського суду Львівської області від 15.05.2017 (суддя Манюк П.Т.)

у справі №914/572/17

за позовом: Приватного підприємства ШипШина, м. Львів

до відповідача: ОСОБА_3 підприємства Адміністративно-технічне управління, м. Львів

про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання дій службових осіб незаконними

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 15.05.2017 у справі №914/572/17 у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства ШипШина до ОСОБА_3 підприємства Адміністративно-технічне управління про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання дій службових осіб незаконними відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що матеріалами справи підтверджено, а сторонами у справі не заперечується, відсутність спірного майна у відповідача, місцезнаходження якого невідоме, тому місцевий суд не вбачав правових підстав для задоволення позовної вимоги позивача про витребування майна із чужого незаконного володіння відповідача, натомість , зазначає про можливість розгляду питання про стягнення з відповідача відшкодування завданих збитків, якщо про це буде заявлено вимогу. Позовна вимога про визнання дій осіб відповідача незаконними не відповідає способам захисту порушеного цивільного права, передбаченим статтею 16 ЦК України, оскільки відповідач не є органом, передбаченим п.10 ч. 2 вказаної статті. Крім того, доказів оскарження та скасування наказу Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 10.08.2016 № 63Д про демонтаж самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами сторонами не подано. Позивачем також не конкретизовано, які саме дії службових осіб відповідача є незаконними.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, приватне підприємство ШипШина подало апеляційну скаргу. В обгрунтування скарги, скаржник зазначає, що акт №2 проведення демонтажу спеціальних конструкцій від 27.12.2016 містить грубе порушення норм чинного законодавства, оскільки був складений відповідачем за відсутності власника підприємства або його уповноваженого представника. Стверджує, що розміщення на приватній будівлі вивісок не потребує спеціального дозволу на їх розміщення.

Крім того, зазначає, що відповідачем не було надано жодного доказу, який би свідчив про те, що вивіски були повернуті власнику чи уповноваженому представнику підприємства ШипШина .

У судове засідання зявився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід частково задоволити, рішення господарського суду Львівської області від 15.05.2017 у справі № 914/572/17 частково скасувати, в решті залишити без змін.

Судом встановлено,

01.08.2009 між товариством з обмеженою відповідальністю Нокіан Шина (субліцензіар, орендодавець) та приватним підприємством Автосезони (правонаступником якого є позивач) (субліцензіат, орендар) було укладено субліцензійний договір № ВП-068. За договором оренди майна № ВПДО-068, який є додатком № 3 до субліцензійного договору, орендар прийняв в користування за плату майно, а саме: обємні букви Vianor з неон.детал., трансф О 8000, щит шиномонтаж, обємні букви Vianor з неон. детал., трансф, О420, об.коло з неоновими деталями 1464 мм та лайт бокс шинний центр з кронштейном, стікери. Відповідно до умов договору оренди майна від 01.08.2009 № ВПДО-068, майно є власністю орендодавця.

Як вбачається із матеріалів справи, та не заперечується позивачем, носії інформації VIANOR та шинний центр були встановлені на фасаді будівлі, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 153.

29.06.2016 Департаментом економічної політики Львівської міської ради на адресу позивача було скеровано вимогу від 29.06.2016 № 23/Р-14-2581 про усунення порушень вимог ч. 1 ст. 16 Закону України Про рекламу, а саме: повідомлено про самовільно встановлено спеціальну конструкцію зовнішньої реклами, рекламоносій на фасаді будинку, на вул. Пасічній, 153 та запропоновано добровільно усунути допущенні порушення в термін до 13.07.2016 шляхом отримання відповідного дозволу.

Однак, ПП ШипШина до 13.07.2016 не скористалося можливістю добровільно усунути допущені ним порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України Про рекламу, тому, 10.08.2016 Департаментом економічної політики Львівської міської ради видано наказ №63Д, згідно якого КП Адміністративно-технічне управління до 31.12.2016 зобовязано провести демонтування самовільно встановлених конструкцій зовнішньої реклами розміщених за адресами, в тому числі м. Львів, вул. Пасічна, 153.

27.12.2016 на підставі вищезазначеного наказу КП Адміністративно-технічне управління здійснило демонтаж конструкції, за знаходиться за адресою м. Львів, вул. Пасічна, 153, що підтверджується актом 2 проведення демонтажу спеціальних конструкцій. Ці конструкції були доставлені до складського приміщення за адресою: м. Львів, вул. Пластова, 125 для зберігання.(а.с.11,38)

29.12.2016 на адресу КП Адміністративно-технічне управління надійшла заява про повернення демонтованих вивісок, підписана представником, на підставі довіреності, ПП ШипШина - ОСОБА_4. Як встановлено місцевим господарським судом і вбачається з пояснень представників сторін, останньому було надано рахунок на оплату витрат понесених КП Адміністративно-технічне управління з проведення демонтажу, транспортування та зберігання демонтованих конструкцій від 29.12.2016 № 331 на суму 3 727, 60 грн. Сплачені кошти у сумі 3 727, 60 грн. поступили на рахунок відповідача 29.12.2016, що підтверджується, наявною у матеріалах справи, банківською випискою.

Отже, предметом позову є вимога ПП ШипШина до КП Адміністративно-технічне управління про витребування із чужого незаконного володіння майна - вивіски VIANOR та шинний центр , що встановлені на фасаді будівлі, яка розташована за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 153 .

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Так, Цивільним Кодексом України (далі - ЦК України) передбачено засади захисту права власності.

Згідно зі ст. 387 ЦК, власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом.

Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Титульними володільцями вважаються особи, які володіють майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму (оренди), підряду, зберігання, застави та ін.) та особи, які володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом.

Отже, позивачами за віндикаційним позовом може бути власник майна або „титульний володілець особа, яка хоч і не є власником, але володіє майном на підставі, передбаченій законом або договором .

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Віндикаційний позов може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобовязальних відносин. Матеріально-правова вимога позивача у віндикаційному позові повинна мати відповідні підстави, що тягнуть за собою визначені законом правові наслідки.

Обєктом віндикаційного позову є індивідуально-визначене майно, що збереглося в натурі, тобто саме те майно, яке попередньо вибуло з володіння власника чи титульного володільця.

За своїм змістом віндикаційний позов становить собою вимогу про поновлення у власника чи титульного володільця володіння річчю,яка йому має належати, тому не допускається заміна цієї речі іншою. Тобто якщо втрачена власником чи титульним володільцем річ спожита, перероблена у процесі виробництва, виготовлення, будівництва тощо, то вимога про захист права власності за своєю суттю вже не буде віндикаційним позовом, а розглядатиметься як позов зобовязального характеру про надання іншої речі і відшкодування збитків.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, Приватне підприємство ШипШина повинно підтвердити право на спірне майно, індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявності майна у незаконному володінні ОСОБА_3 підприємства Адміністративно-технічне управління, а також відсутності у ОСОБА_3 підприємства Адміністративно-технічне управління правових підстав для володіння цим майном.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надав копію договору оренди майна № ВПДО-068, який є додатком № 3 до субліцензійного договору, згідно якого майно, а саме : обємні букви Vianor з неон.детал., трансф О 8000, щит шиномонтаж, обємні букви Vianor з неон. детал., трансф, О420, об.коло з неоновими деталями 1464 мм та лайт бокс шинний центр з кронштейном, стікери є власністю ТОВ «Нокіан Шини» та згідно акту №НШ-0000122 від 21.09.2009 прийому передачі майна в оренду передано Приватному підприємству ШипШина в строкове платне володіння та користування.

Отже, спірне майно перебувало у законному володінні Приватного підприємства ШипШина за відповідною правовою підставою, а саме укладеного договору оренди майна із ТОВ «Нокіан Шини».

Обгрунтовуючи, що спірне майно знаходиться у відповідача, позивач послався на акт №2 проведення демонтажу спеціальних конструкцій від 27.12.2016. Згідно якого, на замовлення ОСОБА_3 підприємства Адміністративно-технічне управління здійснили демонтаж спеціальної конструкції силами Благоустрій Захід ТзОВ. Розміри конструкцій 12*8; 4*0,9.Демонтаж рекламних конструкцій розміром від 1 кв.м до 5 кв.м-2 шт. за адресою Сихівський, вул.Пасічна 153 на підставі наказу Департаменту економічної полвтики Львівської міської ради № 63Д від 10.08.2016.

Проте, представник відповідача у судових засіданнях заперечує наявність у нього майна на момент звернення з позовом до суду першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено поясненнями представника відповідача, 03.01.2017 особа ОСОБА_5, який представився представником позивача, представив комірнику КП Адміністративно-технічне управління для огляду оригінал квитанції про оплату послуг згідно рахунку від 29.12.2016 № 331 на суму 3 727, 60 грн. та довіреність від ПП ШипШина після чого завантажив конструкції на автомобіль з маркуванням ПП ШипШина номерний знак: ВС 2208 ЕР.

Факт передачі зазначеної конструкції підтверджується накладною №391 від 03.01.2017, що міститься в матеріалах справи.

Однак, адреса (вул.Пасічна 135 ) та сума (3 988 грн.), які зазначені у накладній №391 від 03.01.2017 є відмінним від адреси (вул.Пасічна 153) та суми (3 727, 60 грн.), повязаною із демонтажем спеціальних конструкцій у даній справі .

Крім того, представники сторін зазначають, що 10.01.2017 директор ПП ШипШина ОСОБА_6 звернувся до КП Адміністративно-технічне управління з вимогою про повернення демонтованої рекламної конструкції та помилково перерахованих коштів у розмірі 3 727, 60 грн. Також повідомив, що демонтовану конструкцію не отримував та особа гр. ОСОБА_5 йому невідома.

Отже, представниками сторін зазначено, що станом на момент звернення з позовом до суду, а також під час розгляду справи, місцезнаходження майна, про витребування якого звернувся позивач, є невідомим.

На підтвердження факту відсутності у відповідача спірного майна, ним до матеріалів справи було долучено копію заяви про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 190 КК України. Як вбачається, із витягу єдиного реєстру досудових розслідувань, до Личаківського відділу поліції ГУНП у Львівській області звернувся гр.ОСОБА_7З, який просить вжити заходів до особи, яка представилась ОСОБА_5 та шляхом обману та зловживання довірою заволоділа майном ПП «Шипшина», яке зберігалося на складі КП Адміністративно-технічне управління. Сума збитків складає. 3 727,60 грн.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність спірного майна у відповідача, місцезнаходження якого невідоме, тому не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги і позовної вимоги позивача про витребування майна із чужого незаконного володіння відповідача.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що йому не було відомо про час та дату проведення демонтажу не заслуговують уваги, оскільки предметом спору є витребування майна із чужого незаконного володіння, крім того, в матеріалах справи наявна вищезгадана вимога Департамента економічної політики Львівської міської ради від 29.06.2016 № 23/Р-14-2581, скерована на адресу позивача, про усунення порушень вимог ч. 1 ст. 16 Закону України Про рекламу в добровільному порядку.

Предметом позову також є вимога про визнання дій службових осіб незаконним.

З огляду на приписи ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності, та вимоги статей 1, 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України.

Слід зазначити, що підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції; для вирішення питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначення, наведеного у статті 3 Господарського кодексу України.

Перелік спорів, підвідомчих господарським судам наведено у ст.12 ГПК України. Цією ж статтею визначено, що господарським судам не підвідомчі спори, що виникають, у тому числі, із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Відповідно до ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пункт 1 ч.1 ст.3 КАС України встановлює, що справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Підпунктом а) пункту 17 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (з відповідними змінами) визначено, що до компетенції господарських судів не належить розгляд справ у спорах про оскарження нормативно-правових актів, ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність.

Пунктом 7 частини 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України надано визначення субєкта владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду;сільську, селищну, міську раду;сільського, селищного, міського голову;виконавчі органи сільської, селищної, міської ради;старосту;районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст;органи самоорганізації населення.

Відповідачем у даній справі є комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління.

Згідно положень статуту ОСОБА_3 підприємства «Адміністративно-технічне управління», комунальне підприємство яке до перейменування мало назву Комунальне підприємство «Інспекція благоустрою та екології м. Львова» створене шляхом реооганізації КП «Інспекція благоустрою та екології м. Львова» ухвалою Львівської міської ради від 24.12.1998 р. №101 та підпорядковане Департаменту містобудування , яке є представником власника - територіальної громади м.Львова, є органом, до сфери управління якого входить комунальне підприємство.

Таким чином, комунальне підприємство Адміністративно-технічне управління утворюється за рішенням органу місцевого самоврядування в розпорядчому порядку, та є представником органу місцевого самоврядування і виконує його функції у межах, визначених ГК та іншими законодавчими актами .

Отже, матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у даній справі немає спору про право, а правовідносини, з яких виник спір, не мають господарського характеру.

Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що виниклі відносини не можна віднести до господарських, які виникають між субєктами господарювання на рівних умовах між сторонами та не є спором про право.

Згідно п.1 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відтак, апеляційний господарський суд вважає, що в даному випадку провадження у справі за позовом Приватного підприємства ШипШина до відповідача ОСОБА_3 підприємства Адміністративно-технічне управління про визнання дій службових осіб незаконними - слід припинити.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте частково з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, неповним зясуванням всіх обставин справи, а тому підлягає частковому скасуванню.

Оскільки за наслідками перегляду справи апеляційний господарський суд прийняв рішення про припинення провадження у справі в частині позову про визнання дій службових осіб незаконними, то сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, згідно вимог Закону України "Про судовий збір".

Решта суми сплаченого судового збору залишається за скаржником.

Керуючись ст.ст.80, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. апеляційну скаргу Приватного підприємства ШипШина №2605/001 від 26.05.2017 - задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 15.05.2017 у справі за № 914/572/17 в частині відмови у задоволенні позову Приватного підприємства ШипШина до ОСОБА_3 підприємства Адміністративно-технічне управління про визнання дій службових осіб незаконними скасувати. В цій частині прийняти нове рішення:

Провадження у справі №914/572/17 за позовом Приватного підприємства ШипШина до ОСОБА_3 підприємства Адміністративно-технічне управління про визнання дій службових осіб незаконними - припинити.

3. В решті рішення залишити без змін.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

5. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 02.10.2017.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

Суддя С.М.Бойко

Суддя Г.Г.Якімець