РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2017Справа №910/24346/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Остап Т"

до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"

третя особа ТОВ "Фінансова компанія "Позика"

про визнання договору недійсним

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача - Вдовиченко Н.Ф., довіреність б/н від 10.01.2015

від відповідача - Мандик В.А., довіреність № 30-1/56372 від 29.12.2016

від третьої особи - Лиманський В.Ю., довіреність № 12/04 від 12.04.2017

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Остап Т" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" про визнання договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду 05.01.2017 порушено провадження у справі №910/24346/16 та призначило розгляд справи на 31.01.2017.

Розпорядженням № 05-23/382 від 03.02.2017 було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/24346//16.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2017 для нового розгляду справи визначено суддю Мельник В.І.

Ухвалою суду від 06.02.2017 суддя Мельник В.І. прийняв справу № 910/24346/16 до свого провадження та призначив до розгляду на 06.03.2017.

06.02.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про заміну сторони у справі.

06.03.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі.

В судове засідання 06.03.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, заперечив проти позовних вимог.

Ухвалою суду від 06.03.2017 розгляд заявою призначено на 10.04.2017.

13.03.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано додаткові матеріали по справі.

31.03.2017 відділом діловодства суду від представника ТОВ "Фінансова компанія "Позика" отримано заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи.

10.04.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 24.04.2017 розгляд справи призначено на 12.05.2017.

12.05.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі.

В судовому засіданні 12.05.2017 представник ТОВ "Фінансова компанія "Позика" підтримав своє клопотання про залучення в якості третьої особи.

В судове засідання 12.05.217 представник позивача з'явився, надав свої усні пояснення щодо заявленого клопотання.

В судове засідання 12.05.217 представник відповідача з'явився, надав свої усні пояснення щодо заявленого клопотання.

Заслухавши представників сторін, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявленого клопотання.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

За таких обставин, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи № 910/24346/16, суд вважає за доцільне залучити до участі у справі третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача, а саме: ТОВ "Фінансова компанія "Позика".

Ухвалою суду від 12.05.2017 розгляд справи відкладено на 30.06.2017.

30.06.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано додаткові матеріали по справі та письмові пояснення.

30.06.2017 відділом діловодства суду від представника третьої особи отримано відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 30.06.2017 оголошено перерву до 14.07.2017.

14.07.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. у відпустці.

Ухвалою суду від 24.07.2017 розгляд справи призначено на 11.08.2017.

11.08.2017 розгляд справи не відбувся, у зв'язку із перебуванням судді Мельника В.І. на лікарняному.

Ухвалою суду від 28.08.2017 призначено розгляд справи на 08.09.2017.

В судове засідання 08.09.2017 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 08.09.2017 представник відповідача з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

В судове засідання 08.09.2017 представник третьої особи з'явився, надав суду усні пояснення у справі, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 08.09.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судовому засіданні оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва,-

ВСТАНОВИВ:

05.11.2017 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як іпотеко держателем та ТОВ «Ремвзуття», як іпотекодавцем та майновим поручитель Спільного медико-технічного підприємства «ТТЦ» ЛТД (боржник), згідно Генеральногодоговору про надання кредитних послуг №0 від 05.11.2007, було укладено Іпотечний догові, що посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. та зареєстровано в реєстрі за №12083.

Відповідно до п. 1.1 Договору , іпотекодавець передає в іпотеку іпотеко держателю наступне нерухоме майно: нежитлова будівля загальною площею 519,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. Медова, 10 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Першою тернопільською державною нотаріальною конторою 12.07.1993 за реєстром №1-1830, акту передачі проданого майна укладеного 13.07.1993 та зареєстрованих Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 09.09.2002 в реєстровій книзі за №1424 .

Позивач просить суд визнати недійсним іпотечний договір від 05.11.2007 укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Ремвзуття», оскільки останній був укладений на підстав підроблений документів, тобто особою, яка на момент вчинення правочину не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

10.03.2009 приватним нотаріусом Кременецького районного округу Михайловою Г.В. було посвідчено іпотечний договір , згідно з яким ТОВ «Остап-Т» передало в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нежитлову будівлю, готель, загальною площею 1055,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Кременець, вул.. Шевченка №36 Дане нерухоме майно є приватною власністю ТОВ « Остап-Т», що посвідчується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Кременецької міської ради 06 серпня 2008 року, право власності зареєстроване в Кременецькому БТІ 06 серпня 2008 року за № 314 в книзі № В-2, реєстраційний номер майна - 24263768. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,15 га, на яку укладено договір оренди терміном на сорок дев'ять років. Ринкова вартість предмета іпотеки , згідно звіту суб'єкта оціночної діяльності виконаного приватним підприємством «Консалтингова компанія «Капітал»» від 18 лютого 2009 року , становить 3424880,00 грн.( три мільйони чотириста двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят гривень 00 копійок). При укладені договору іпотеки від імені товариства «Остап-Т» діяв учасник товариства - ОСОБА_11, який на момент вчинення договору не був наділений повноваженнями діяти від імені товариства. В договорі іпотеки зазначено, що ОСОБА_8 діяв на підставі Статуту товариства « Остап-Т», зареєстрованого державним реєстратором Кременецької районної державної адміністрації 15 грудня 2005 року, свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи , виданого державним реєстратором Кременецької районної державної адміністрації 14 лютого 2001 року, протоколу загальних зборів учасників ТОВ « Остап-Т» від 12 березня 2009 року № 19.

Позивач зазначив, що Іпотечний договір від 10.03.2009 було укладено із замовчуванням обставин, в зв'язку із чим його було введено в оману щодо дійсних обставин, в зв'язку із чим просить суд визнати даний договір недійсним.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки останні є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується сторонами 30.04.2009 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремвзуття» було укладено Договір про розірвання іпотечного договору посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. 05.11.2007 по реєстру №12083, відповідно до якого зазначили за домовленістю сторін розірвати іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. п'ятого листопада дві тисячі сьомого року по реєстру №12083, укладеним між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ремвзуття». Договір набуває чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та нотаріального посвідчення.

Враховуючи, що Договір від 05.11.2007 який заявник просить визнати недійсним розірвано 30.04.2009 та на момент слухання останній не діє та не несе ніяких прав та обов'язків для сторін, то визнавати його недійсним немає ніяких підстав.

Подібна за спрямованістю позиція висловлювалась Верховним Судом у постанові від 19.08.2014 у справі №3-38гс14 (5011-31/17917-2012), предметом розгляду в якій був спір про визнання недійсним з моменту укладення договору лізингу. Констатувавши, що спірний договір на момент звернення до суду з позовом про визнання його недійсним вже був розірваним, Верховний Суд зазначив, що визнавати його недійсним на майбутнє немає підстав, оскільки сторони цей договір розірвали і на момент винесення судового рішення він вже не діяв. Водночас, в силу положень частини третьої статті 207 ГК та з урахуванням того що за спірний договір виконувався сторонами визнання його недійсним з моменту укладення є безпідставним.

Враховуючи вище зазначене, суд дійшов висновку що вимога позивача щодо визнання недійсним іпотечного договору від 05.11.2007 укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Ремвзуття» не підлягає задоволенню.

В своїй позовні заяві позивач зазначає ,що, АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», використовуючи допомогу третіх осіб, як до підписання іпотечного договору з ТзОВ «Остап Т» від 10 березня 2009 року, так і впродовж його дії ( до березня 2015 року), не лише замовчував та заперечував наявність обставин , які можуть перешкоджати вчиненню правочину, але й своїми умисними діями створив обставини щодо яких позивача було введено в оману. ТзОВ «Остап Т» не укладав би Іпотечний договір від 10 березня 2009 року за умови поінформованості.

Позивач зазначив, що довідався, про обставини якими його було введено в оману лише в березні 2015, в зв'язку із чим строк позовної давності ним не пропущено.

Відповідачем заявлено заяву про застосування строку позовної давності, оскільки останній мав право відповідно до законодавства звернутися до суду протягом 3 років.

Крім того відповідач зазначив, що між ним та позивачем наявні постійні судові процесу, тому твердження останнього про неможливість вчасно довідатись про викладені обставини є оманливими.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається із змісту Протоколу №19 зборів учасиників ТОВ «Остап-Т» від 12.03.2009, учасниками товариства, які в сукупності володіють 100% статутного фонду є:ТОВ «ОЦСО»ТернКон», ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

В матеріалах справи наявна копія рішенням Кременецького районного суду Тернопіліської області від 17.03.2014 у справі №601/3169/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Остап-Т» до приватного нотаріуса Кременецького районного округу Михайлової Г.В. про визнаня дій нотаріуса протиправними, було встановлено що позивачем пропущено позовну давність звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки учасники товариства «Остап-Т» знали про можливе порушення прав товариства ще в березні 2009року. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Остап-Т» до приватного нотаріуса Кременецького районного округу Михайлової Г.В., де треті особи публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_11 про визнання дій нотаріуса, вчинених 10 березня 2009 року під час посвідчення іпотечного договору від 10 березня 2009 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Остап-Т», зареєстрованих в реєстрі за № 591 та вчинених 10 березня 2009 року протиправними та визнання дій нотаріуса при накладенні заборони відчудження нежитлової будівлі, готелю, загальною площею 1055,80 кв.м., що знаходиться за м. Кременець, вул.. Шевченка №36, реєстраційний номер майна - 24263768, що належить товариству з обмеженою відповідальністю « Остап-Т» на праві приватної власності , зареєстровані в реєстрі за № 592 протиправними було відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом до суду відповідач звернувся 29.12.2016, що підтверджується датою реєстраційного штампу відділу діловодства Господарського суду міста Києва № 24346/16 від 29.12.2016, що, в свою чергу, свідчить про пропуск позивачем строку позовної давності оскільки про порушення свого права позивач дізнався ще в 2009 році. Крім того позивачем не надано ніяких допустимих доказів які б підтверджували не можливість дізнатися про обставини, які на його думку порушили його права та ввели в оману, що спричинило укладення договору іпотеки від 10.03.2009.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.10.2017

Суддя Мельник В.І.