ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017 року Справа № 904/1285/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Білецької Л.М., Коваль Л.А.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

представники сторін:

від позивача: Скрипка К.Д., директор, НОМЕР_1 від 27.11.2013 року; Ломака Ю.М., адвокат, договір про надання правової допомоги б/н від 08.03.2017 року;

від відповідача: Кравченко Л.С., заступник начальника юридичного відділу, довіреність №157/1547 від 28.12.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі №904/1285/16

за позовом Приватного підприємства "Престиж Тревел", м. Суми

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" в особі Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 582 204,35 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Престиж Тревел" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просило стягнути з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" в особі Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" 204 064,79 грн. основного боргу, 165 864,03 грн. інфляційних втрат, 15 380,34 грн. три проценти річних, 196 895,19 грн. пені. Крім того, за змістом заявленого позову, Приватне підприємство "Престиж Тревел" просило вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми заявлених вимог.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 року, яке постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 року залишено без змін, в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Престиж трепел" відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2017 року постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.12.2016 року та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 року у справі №904/1285/16 скасовано, справу передано на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи Приватне підприємство "Престиж Тревел" подало заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 437 686,93 грн., 3% річних - 23 481,00 грн., пені - 252 217,52 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.06.2017 року вказану заяву прийнято до розгляду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі №904/1285/16 (суддя Назаренко Н.Г.) позов задоволений частково: стягнуто з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний Машинобудівний Завод ім. О. М. Макарова" в особі Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" на користь Приватного підприємства "Престиж Тревел" 204 064,79 грн. основного боргу, 233 622,14 грн. інфляційних втрат, 23 464,66 грн. 3% річних та 6 917,27 грн. витрат по сплаті судового збору, 9 606,38 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та 10 480,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання касаційної скарги; в решті позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору на туристичне обслуговування №128 від 21.05.2013 року в частині своєчасної та повної оплати наданих послуг у сумі 204 064,79 грн. При цьому, місцевим господарським судом враховано, що надання послуг за спірним договором підтверджено підписаними актами здачі-прийняття робіт, укладеними на виконання зазначеного договору, виписками з банківських рахунків позивача, в яких зазначено про перерахування відповідачем грошових коштів за туристичне обслуговування дитячих груп із розмежуванням заїздів: 1, 2, 3 (в той час, договір на туристичне обслуговування №128 як раз і укладався на чотири заїзди /додаток №1/), а також в банківських рахунках є посилання на рахунки, які виставлялися позивачем відповідачу на оплату відповідно до умов договору №128; посвідчення про відрядження працівників позивача з відмітками відповідача (підписами та печатками відповідача).

Місцевий господарський суд зазначив про відсутність підстав вважати недійсним договір на туристичне обслуговування № 128 від 08.05.2013 року та відхилені заперечення відповідача щодо відсутності замовлень, встановлених умовами договору, оскільки, протягом всієї дії договору (в тому числі 1-3 заїзди) позивач виконував свої обов'язки щодо проведення екскурсій на підставі, як списків дітей, так і розпоряджень, виданих директором Дитячого санітарно-оздоровчого центру "Дружба" ОСОБА_5

Оскільки умовами договору не передбачена пеня за прострочення оплати наданих послуг, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені. Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобов'язання місцевий господарський суд, перевіривши розрахунки позивача, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у сумі 233 622,14 грн. та 3% річних у сумі 23 464,66 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний Машинобудівний Завод ім. О. М. Макарова" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року по справі №904/1285/16 та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий господарський суд дійшов до помилкового висновку про дійсність договору №128 від 08.05.2013 року, оскільки спірний договір підписаний від відповідача особою, яка не мала ніяких повноважень підписання договорів. Апелянт зазначає, що акти виконаних робіт, банківські виписки, посвідчення на відрядження не містять посилання на договір №128 від 08.05.2013 року, тому не є належними доказами схвалення відповідачем правочину. За умовами договору №128 від 08.05.2013 року послуги надаються на підставі заявок на екскурсійні послуги, які відповідач не направляв позивачу та не замовляв таких послуг. Крім того, документи, на які посилається позивач в обґрунтування заборгованості, (розпорядження) є внутрішніми документами, не є замовленнями, описують організацію екскурсій, про які не йдеться в позовній заяві, і, таким чином, не можуть бути доказами по даній справі. В наданих актах виконаних робіт не вказано які екскурсії, за яким маршрутом проводилися, в які дати, за якою вартістю. Самі акти виконаних робіт не передбачені за умовами договору та підписані особою, яка не мала відповідних повноважень. Тому акти також не можуть бути доказами по даній справі.

Також відповідач зазначає, що надані позивачем в підтвердження надання послуг договори, також не надані в повному обсязі та відсутній ряд документів, передбачених умовами цих договорів.

Апелянт звертає увагу апеляційного господарського суду на безпідставність стягнення суми основного боргу та нарахованих 3% річних, інфляційних втрат, оскільки позивачем не надано доказів отримання відповідачем рахунку-фактури відсутній факт прострочення виконання зобов'язання (оплата здійснюється після отримання рахунку), відповідно, відсутні підстави для стягнення нарахованих сум. Апелянт вважає, що місцевим господарським судом не досліджено належним чином заявлені до стягнення суми та докази на їх обґрунтування, не встановлено дату прострочення виконання зобов'язання, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20.07.2017 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі №904/1285/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Євстигнеєв О.С., Коваль Л.А., розгляд скарги призначений у судове засідання на 17.08.2017 року.

Згідно розпорядження в.о. керівника апарату суду у зв'язку із перебуванням судді Євстигнеєва О.С. у відпустці призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі №904/1285/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни колегії суддів для розгляду справи №904/1285/16 визначено колегію суддів у складі головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Білецька Л.М., Коваль Л.А.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі №904/1285/16 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Пархоменко Н.В. (доповідач), судді: Білецька Л.М., Коваль Л.А.

Судове засідання, яке призначене на 17.08.2017 року, не відбулося у зв'язку з відпусткою головуючого судді (доповідача) Пархоменко Н.В.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.08.2017 року апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі №904/1285/16 призначено до розгляду у судовому засіданні на 03.10.2017 року.

Приватне підприємство "Престиж Тревел" проти задоволення апеляційної скарги заперечує та просить в її задоволенні відмовити.

У судовому засіданні 03.10.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 08.05.2013 року між Приватним підприємством "Престиж Тревел" (далі - Туроператор) та Дитячим санаторно-оздоровчим центром "Дружба" Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" (далі - Замовник) був укладений договір на туристичне обслуговування №128, відповідно до пункту 1.1 якого предметом договору є надання Туроператором туристичних послуг, пов'язаних з доставкою груп дітей від місця їх організованого збору до місяця відпочинку й оздоровлення та в зворотному напрямку (за маршрутом Суми - Євпаторія - Суми), супровід груп дітей, трансфери, страхування дітей від нещасного випадку і на випадок хвороби, екскурсійно-транспортне обслуговування та забезпечення необхідними документами, пов'язаними з наданням цих послуг, які відповідають вимогам нормативних документів, умовам договору, а також інформації про послуги.

Згідно з умовами пункту 1.2 договору Туроператор, за замовленням Замовника зобов'язався забезпечити надання комплексу туристичних послуг, передбачених в замовленні.

Відповідно до пункту 4.1 договору (в редакції додаткової угоди від 21.05.2013 року) вартість туристичних послуг, наданих Замовнику, згідно з пунктом 1 договору становить 860 000,00 грн., згідно калькуляції (додаток до Договору № 2).

Оплата послуг по організації туристичних послуг здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування замовником грошових коштів в національній валюті України (гривнях) на рахунок Туроператора (пункту 4.2. Договору).

Після отримання Туроператором замовлення від замовника протягом 3-х банківських днів здійснюється оплата по рахунку-фактурі Туроператора. Оплата здійснюється за кожне замовлення окремо. Оплата вважається здійсненою в момент її зарахування на банківський рахунок туроператора в розмірі вартості туристичної послуги (пункти 4.3, 4.4, 4.5 договору).

Даний договір вступає в дію з моменту підписання двома сторонами та діє до 31 серпня 2013 року або до моменту повного виконання умов цього договору.

Приватне підприємство "Престиж Тревел" зазначає, що на виконання умов договору №128 від 08.05.2013 року були надані туристичні послуги на чотири заїзди дітей на загальну суму 860 000,00 грн., а саме:

- туристичне обслуговування з 09.06.2013 року по 29.06.2013 року, що підтверджується актом від 29.06.2013 року № ОУ-0000007, на суму 218 647,07 грн. (а.с. 32, том 1);

- туристичне обслуговування з 29.06.2013 року по 19.07.2013 року, що підтверджується актом від 19.07.2013 року № ОУ-0000016, на суму 218 644,07 грн. (а.с. 33, том 1);

- туристичне обслуговування з 19.07.2013 року по 09.08.2013 року, що підтверджується актом від 09.08.2013 року № ОУ-0000017, на суму 218 644,07 грн. (а.с. 34, том 1);

- туристичне обслуговування з 09.08.2013 року по 29.08.2013 року, що підтверджується актом від 29.08.2013 року № ОУ-0000020, на суму 204 064,79 грн. (а.с. 35, том 1).

Також, на підтвердження надання послуг Приватним підприємством "Престиж Тревел" надані наступні документи:

- затверджений позивачем та відповідачем список дітей застрахованих осіб на оздоровлення в ДСОЦ "Дружба" м. Євпаторія на 4 заїзд з 09.08.2013 року (а.с. 80-82, том 1);

- договір добровільного особистого страхування №СФ-01-000004 від 21.05.2013 року (а.с. 83-85, том 1);

- договір добровільного страхування від нещасних випадків № СФ-01-000004 від 21.05.2013 року (а.с. 86-91, том 1);

- рахунок на оплату за страхові послуги та документи страхової компанії (а.с. 92, том 1);

- договір на перевезення пасажирів від 27.06.2013 року №112 (а.с. 98, том 1);

- виписку по рахунку та копії накладних, що підтверджують закупівлю продуктів харчування для дітей (а.с. 102-103, том 1);

- договір на оплату послуг залізничного транспорту за перевезення груп громадян до місць оздоровлення та у зворотному напрямку від 07.05.2013 року, перелік дітей, рахунок на оплату, квитанцію на резервування квитків та копії залізничних квитків (а.с. 104-118, том 1);

- договір про надання екскурсійних послуг №23 від 05.06.2013 року, рахунок на оплату, акт виконаних робіт (а.с. 119-130, том 1);

- журнал реєстрації відряджень, наказами про відрядження (а.с. 131-133, том 1);

- договір №63-04 від 04.06.2013 року про закупівлю послуг дитячого оздоровлення за державні кошти з додатками (а.с. 119-125, том 2);

- посвідчення про відрядження та звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт (а.с. 127-178, том 2);

- акт звірки від 01.09.2013 року (а.с. 197, том 2);

- договір на перевезення пасажирів від 05.06.2013 року №25, замовлення на перевезення групи дітей та рахунки-фактури, акти приймання-передачі (а.с. 198-218, том 2);

- залізничні квитки (а.с. 113-116, том1, а.с. 31-41, том 2).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково, що підтверджується банківськими виписками (том 1 а.с. 37-47, том 2 а.с. 57-64), у зв'язку з чим за ним утворилася заборгованість з оплати за надані послуги за 4-й заїзд дітей в розмірі 204 064,79 грн.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором №128 від 08.05.2013 року в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги за 4-й заїзд дітей в розмірі 204 064,79 грн.

Відповідно статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 Цивільного кодексу України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 Цивільного кодексу України).

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість за договором №128 від 08.05.2013 року за надані послуги за 4-й заїзд дітей в розмірі 204 064,79 грн.

Державне підприємство "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" вважає договір №128 від 08.05.2013 року недійсним, оскільки він підписаний від відповідача особою, яка не мала ніяких повноважень підписання договору, а документи, надані позивачем на підтвердження схвалення (виконання) вказаного договору не є належними доказами схвалення спірного договору.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей.

Відповідно до частини 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (частина 1 статті 207 Господарського кодексу України).

У відповідності до приписів частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Статтею 241 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Як встановлено під час розгляду справи, від імені Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова", який виступає замовником по договору, підписантом зазначено директора ОСОБА_6, між тим під час розгляду справи з'ясовано, що зазначений договір замість директора ОСОБА_6, підписано іншою особою, про що свідчить характерна коса риска перед назвою посади підписанта, а саме: головним лікарем ОСОБА_7, що діяла на підставі доручення, виданого ОСОБА_6

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності при підписанні спірного договору, оскільки ОСОБА_6 як директор не був наділений повноваженнями передоручати іншим особам від свого імені чи від імені Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова" підписувати будь-які договори, при цьому, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо наступного схвалення, згідно зі статтею 241 Цивільного кодексу України, даного договору юридичною особою - ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова", а також безпосередньо уповноваженим керівником Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" ДП "ВО "ПМЗ ім. О.М. Макарова" - директором ОСОБА_6

За приписами пункту 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Із аналізу змісту частини першої статті 241 Цивільного кодексу України випливає, що законодавець не ставить схвалення правочину в обов'язкову залежність від наявності рішень окремих органів управління товариства, оскільки підтвердженням такого схвалення закон визначає вчинені на його виконання дії особи, в інтересах якої його було укладено. Такі дії повинні свідчити про прийняття правочину до виконання. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу) (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 06.04.2016 року у справі №922/796/15).

Приймаючи до уваги, що надання послуг за спірним договором підтверджено підписаними актами здачі-прийняття робіт, укладеними на виконання зазначеного договору, виписками з банківських рахунків позивача, в яких зазначено про перерахування відповідачем грошових коштів за туристичне обслуговування дитячих груп із розмежуванням заїздів: 1, 2, 3 (в той час, договір на туристичне обслуговування №128 як раз і укладався на чотири заїзди /додаток №1/), а також в банківських рахунках є посилання на рахунки, які виставлялися позивачем відповідачу на оплату відповідно до умов договору №128; посвідчення про відрядження працівників позивача з відмітками відповідача (підписами та печатками відповідача) місцевий господарський суд дійшов до правильного висновку про те, що відсутні підстави вважати недійсним договір на туристичне обслуговування №128 від 08.05.2013 року.

Місцевий господарський суд правильно відхилив доводи відповідача щодо відсутності замовлень, встановлених умовами договору, оскільки матеріалами справи підтверджується, що протягом всієї дії договору (в тому числі 1-3 заїзди) позивач виконував свої обов'язки щодо проведення екскурсій на підставі, як списків дітей, так і розпоряджень, виданих директором Дитячого санітарно-оздоровчого центру "Дружба" ОСОБА_5

Відхиляються доводи апелянта і про те, що визначені місцевим господарським судом документи як докази схвалення правочину не мають посилання на спірний договір та не можуть бути належними доказами такого схвалення, оскільки з наведеної позиції Верховного Суду України, не має значення кількість дій чи вчинків зі сторони особи, які б свідчили про схвалення правочину, матеріали справи містять докази часткового виконання спірного договору (в тому числі й оплата 3-х заїздів).

За викладеного є правомірним висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 204 064,79 грн.

Позивачем заявлена до стягнення пеня за прострочення оплати у сумі 252 217,52 грн. за період з 14.08.2013 року по 14.06.2017 року.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами частин 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Оскільки законом у даному випадку не передбачено розмір штрафних санкцій, то застосовуються санкції передбачені договором.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що сторони в договорі не встановили конкретний розмір пені, а стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" лише обмежує її розмір подвійною обліковою ставкою Національного Банку України (не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України), у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення пені слід відмовити.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховані та заявлені про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 23 481,00 грн. за період з 14.08.2013 року по 14.06.2017 року та інфляційні втрати у сумі 233 622,93 грн. за період з 14.08.2013 по 31.05.2017 року.

Враховуючи наявність прострочення грошового зобов'язання є правильним висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат (в межах заявленої до стягнення суми) та 3% річних у сумі 23 464,66 грн. (згідно здійсненого місцевим господарським судом перерахунку).

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апелянта про те, що місцевим господарським судом не досліджений розрахунок суми позову, в тому числі й щодо дати виникнення прострочення, а також не перевірено калькуляцію витрат та обґрунтованість основного боргу.

Так, пунктом 4.1 договору (в редакції додаткової угоди від 21.05.2013 року) сторонами визначена вартість туристичних послуг, наданих Замовнику, згідно з пунктом 1 договору у розмірі 860 000,00 грн., згідно калькуляції (додаток до Договору № 2).

В матеріалах справи містяться акти виконаних робіт на 4 заїзди на загальну суму 860 000,00 грн., в тому числі й на 4 (спірний) заїзд у сумі 204 064,79 грн.

Відповідно до пункту 4.3 договору після отримання Туроператором замовлення від замовника протягом 3-х банківських днів здійснюється оплата по рахунку-фактурі Туроператора. Тобто, умовами договору передбачена оплата протягом 3-х банківських днів після отримання Туроператором замовлення від замовника.

Матеріалами справи підтверджується, що фактичне надання послуг по 4 заїзду відбувалось у період з 09.08.2013 року (відповідно до умов договору №128) .

Крім того, в матеріалах справи міститься розпорядження директора Дитячого санаторно-оздоровчого центру "Дружба" Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" про організації екскурсій групи дітей у кількості 210 осіб Туристичною фірмою "Престиж тревел" від 09.08.2013 року, 12.08.2013 року, 14.08.2013 року, 15.08.2013 року, 17.08.2013 року, 25.08.2013 року, 28.08.2013 року (а.с. 25-31, том 1).

Таким чином, з урахуванням приписів пункту 4.3 договору, строк виконання зобов'язання з оплати послуг по 4 заїзду є таким, що настав, а нарахування прострочення виконання зобов'язання з 14.08.2013 року відповідає умовам договору та узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.

Твердження апелянта про те, що ним не надавалось замовлення на надання послуг спростовуються Додатком №1 до договору №128 від 08.05.2013 року "Графік заїздів дітей", в якому передбачені 4 заїзди, їх період та кількість дітей у кожному заїзді.

Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, і не є первинним бухгалтерським документом.

Договір, укладений між позивачем та відповідачем, містить умови щодо строку та порядку оплати, суми та черговості платежів (розділ 2 договору), а також необхідні реквізити сторін, що свідчить про можливість виконання своїх зобов'язань відповідачем.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку з оплати наданих послуг.

Відповідно до частини 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача (апелянта).

Керуючись статтями 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі №904/1285/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2017 року у справі №904/1285/16 залишити без змін.

Повна постанова складена 04.10.2017 року.

Головуючий суддя Н.В. Пархоменко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Л.А. Коваль