РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017Справа № 910/11573/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Зарудній О.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про стягнення 19 188, 63 грн.

за участю представників:

від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "Уніка", позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - ПрАТ "СК "Еталон", відповідач) про стягнення 19 188, 63 грн.

Свої позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" обґрунтовує тим, що 18.11.2015 р. на а/д Андрушівка-Червоне-Закутинці, 15 км. + 400 м. трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля марки "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Український Лізинговий Фонд», під керуванням страхувальника ОСОБА_1, та автомобіля "Сканія", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого був пошкоджений застрахований транспортний засіб марки "Рено". У подальшому позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на загальну суму 18 040,19 грн.

У позові ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" просило стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 18 040,19 грн., інфляційну складову боргу у сумі 918,61 грн. та 3 % річних у сумі 229,83 грн., а всього - 19 188, 63 грн.

Представники сторін в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, у цьому ж клопотанні зазначив про підтримання ним позовних вимог. Позиція відповідача щодо заявленого позову суду невідома.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до договору добровільного страхування № 027031/4091/0000025 від 18.11.2014 р., укладеного між ПрАТ "СК "Уніка" та ТОВ «Український Лізинговий Фонд» були застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме - автомобілем марки "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 18.11.2015 р. водій ОСОБА_2 є винною особою у скоєнні ДТП.

Відповідно до рахунку-фактури СТО № СФВ-К-48597 від 23.11.2015 р. загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, склав 20 440,19 грн.

На підставі страхових актів № 00180992 від 09.12.2016 р. та № 00180992/доп від 18.12.2015 р. ПрАТ "СК "Уніка" перерахувало на користь СТО страхувальника страхове відшкодування у сумі 19 040,19 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 042416 від 10.12.2015 р. та № 044168 від 23.12.2015 р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить автомобіль "Сканія", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ "СК "Еталон" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2506969.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду, а згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача - ПрАТ "СК "Уніка" (як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі) в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу сплаченої ним суми, суд виходить з наступного.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Крім того, виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, з положень статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством, з урахуванням зносу. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 22.03.2017 р. по справі № 910/3650/16.

Так, розмір (коефіцієнт) зносу розраховується за порядком, передбаченим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р. (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

У пункті 7.39 вказаної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, а саме: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З договору добровільного страхування № 027031/4091/0000025 від 18.11.2014 р. вбачається, що роком випуску пошкодженого автомобіля "Рено", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - є 2013 рік, а отже, на момент ДТП (18.11.2015) строк його експлуатації не перевищував 5 - 7 років. При цьому відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів експлуатації пошкодженого транспортного засобу в інтенсивному режимі або того, що під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ замість пошкоджених. Так само, ні рахунок-фактура СТО № СФВ-К-48597 від 23.11.2015 р., ні страхові акти № 00180992 від 09.12.2016 р. та № 00180992/доп від 18.12.2015 р., якими визначені суми страхового відшкодування, не передбачали розміру коефіцієнту зносу деталей пошкодженого автомобіля (дорівнює 0 %).

Таким чином, підстав для вирахування зносу в даному випадку немає.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, беручи до уваги викладене, ПрАТ "СК "Еталон" зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду, право вимоги на яку перейшло до позивача, у сумі фактичної виплати страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу, в межах ліміту його відповідальності та з вирахуванням суми франшизи.

Як вже зазначалось, позивач у відповідності до чинного законодавства та умов договору добровільного страхування виплатив страхове відшкодування на користь СТО страхувальника у сумі 19 040,19 грн.

При цьому полісом страхування цивільно-правової відповідальності винної особи № АЕ/2506969 було передбачено, що ліміт відповідальності страховика становить 50 000,00 грн., а франшиза - 1 000,00 грн., відтак, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем з вирахуванням суми франшизи становить 18 040,19 грн. (19 040,19 грн. - 1 000,00 грн.), а тому вимога позивача про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню судом у вказаній сумі.

Крім суми страхового відшкодування, ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" заявило вимогу про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу у сумі 918,61 грн. та 3 % річних у сумі 229,83 грн.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 910/22034/15, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема із факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 918,61 грн. та 3 % річних у сумі 229,83 грн., тобто у заявлених позивачем сумах.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 32 - 35, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" про стягнення 19 188, 63 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 33-Б, 2 під'їзд, ідентифікаційний код 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 70А, ідентифікаційний код 20033533) страхове відшкодування в сумі 18 040 (вісімнадцять тисяч сорок) грн. 19 коп., інфляційну складову боргу у сумі 918 (дев'ятсот вісімнадцять) грн. 61 коп., 3 % річних у сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 83 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 5 жовтня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 10 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.