ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2017 р. Справа № 911/2115/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м.Київ

До Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», с.Мархалівка

Державного підприємства «Дослідне господарство «Львівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, с.Неслухів

про стягнення 1034,93 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача 1: не зявився

Від відповідача 2: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі відповідач 1) та Державного підприємства «Дослідне господарство «Львівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі відповідач 2) про стягнення 1034,93 грн.

Провадження у справі №911/2115/17 порушено відповідно до ухвали суду від 11.07.2017 року та призначено справу до розгляду на 20.07.2017 року.

Сторони, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 20.07.2017 року без поважних причин не зявились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали. Розгляд справи відкладався на 22.08.2017 року.

27.07.2017 року до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно 5000,00 грн. пені; з відповідача2 - 25197,65 грн. пені, 1132,16 грн. 3% річних, 8544,11 грн. інфляційних; з відповідачів солідарно 3500,00 грн. адвокатських витрат та 1600,00 судових витрат.

Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання 22.08.2017 року без поважних причин не зявились, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду не виконали.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 22.08.2017 року без поважних причин не зявився та надіслав клопотання про розгляд справи в порядку статті 75 ГПК України. Розгляд справи відкладався до 07.09.2017 року.

В судовому засіданні 07.09.2017 року позивач позовні вимоги підтримав. В судове засідання 07.09.2017 року представники відповідача1 та відповідача2 не з'явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиви на позов не надали.

Згідно з п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідачі вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомленими про судове засідання та те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, пункт 4 частини третьої 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд встановив:

21.03.2007 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та ДПДГ «ЛЬВІВСЬКЕ» НААН України було укладено Договір купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 (далі - Договір). Відповідно до умов даного Договору ним визначалися умови купівлі-продажу засобів захисту рослин.

У звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ДПДГ «ЛЬВІВСЬКЕ» НААН України взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року, ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення із ПДГ «ЛЬВІВСЬКЕ» НААН України суми боргу у сумі 20 630,00 грн., пені, 3%-річних та інфляційних витрат станом на 04.02.2008 року, розрахованих на заборгованість у сумі 20 630,00 грн., згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року, розраховані станом на 04.02.2008 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №16/28 від 18.03.2008 року позов ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» задоволено повністю.

31.03.2008 року на виконання рішення Господарського суду Львівської області у справі №16/28 від 18.03.2008 року було видано відповідний наказ суду.

У звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ДПДГ «ЛЬВІВСЬКЕ» НААН України взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року, ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» звернулося до Господарського суду Львівської області із позовною заявою про стягнення із ПДГ «ЛЬВІВСЬКЕ» НААН України суми пені та 3%-річних за період з 05.02.2008 року по 02.07.2008 року, та інфляційних витрат за період із 01.01.2008 року по 01.07.2008 року згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року, розрахованих на заборгованість у сумі 20 630,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №30/195 від 25.09.2008 року позов ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» задоволено повністю.

Відповідно до листа вих. №491/0/6-13/09 від 30.07.2013 року заборгованість згідно наказу Господарського суду Львівської області у справі №16/28 від 31.03.2008 року було частково погашено на суму 15 000,00 грн. 16.08.2010 року, в подальшому заборгованість не погашалась, 05.03.2012 року наказ Господарського суду Львівської області у справі №16/28 від 31.03.2008 року було повернуто на підставі ч.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 534 Цивільного кодексу України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

У звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем2 взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року, ТОВ «Компанія «НІКО- ТАЙС» звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення пені за період із 03.07.2008 року по 15.08.2010 року, 3%-річних 03.07.2008 року по 31.12.2014 року та інфляційних витрат за період вересня 2008 року по грудень 2014 року згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року, розрахованих на заборгованість у сумі 20 630,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області у справі №911/162/17 від 14.02.2017 року позов ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» задоволено.

Таким чином, зобовязання належним чином та у повному обсязі відповідачем2 згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/РЗ/07 від 21.03.2007 року не виконано, заборгованість не погашено на суму 14 937,26 грн.

Відповідно до змісту ст. 115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з п. 8.2. Договору за прострочення виконання зобовязання Покупець сплачує на користь Продавця пеню в розмірі 0,08% від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно п. 8.3. Договору Сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним Договором.

Крім цього, сторони відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Згідно з п. 11.1. Договору, він діє з моменту його підписання і скріплення печатками до повного виконання Сторонами обовязків по Договору.

Згідно ч.І ст.202 Господарського кодексу України, ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

У звязку з чим, враховуючи, що відповідачем 2 не сплачено заборгованість за Договором, в тому числі присуджену за судовим рішенням в сумі 14 937,26 грн., позивач зазначає, що у нього виникло право вимоги щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних витрат згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року за період існування заборгованості.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, (стаття 515 Цивільного кодексу України).

26.01.2011 року між ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» та ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» було укладено Угоду №НЮК-29-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якої, Первісний кредитор (ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО») відступає Новому кредитору (ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ») право вимоги виконання Державним підприємством «Дослідне господарство «ЛЬВІВСЬКЕ» Національної академії аграрних наук України зобовязання щодо сплати розміру пені, 3%-річних, інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року щодо виконання грошового обовязку.

Відповідно до умов Угоди №НЮК-29-ТА про заміну кредитора у зобов'язані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені, 3%-річних, інфляційних витрат, за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання Боржником грошового зобовязання) згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року (пункт 1.2., 2.4. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п.4.1.), ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» було передано ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ДПДГ «ЛЬВІВСЬКЕ» НААН України обумовленого зобов'язання. У відповідності до ч. 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 4.3. Угоди, ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО» повідомленням про зміну кредитора у зобовязані, належним чином повідомило ДПДГ «ЛЬВІВСЬКЕ» НААН України про зазначені вище обставини.

02.07.2012 року між ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено Угоду №142/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ») відступає Новому кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») право вимоги виконання Державним підприємством «Дослідне господарство «ЛЬВІВСЬКЕ» Національної академії аграрних наук України, зобовязання щодо сплати розміру пені, 3% річних, інфляційних витрат, набутих Первісним кредитором на підставі Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року та згідно Угоди №НЮК-29-ТА про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011 року у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем2 грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу.

Відповідно до умов Угоди №142/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені, 3% річних, інфляційних витрат, за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання Боржником грошового зобовязання) згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року (пункт 1.2., 2.2. Угоди).

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» було передано позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання відповідачем2 обумовленого зобов'язання. У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» повідомленням про зміну кредитора у зобовязані, належним чином повідомило ДПДГ «ЛЬВІВСЬКЕ» НААН України про зазначені вище обставини.

Таким чином, позивачу передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України та із дотриманням положень статті 514 ЦК України.

З огляду на викладен, позивач набув права вимоги до відовідача2 щодо сплати 1132,16 грн. 3% річних, 8 544,11 грн. інфляційних та 30197,65 грн. пені.

Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №142/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, 07.04.2014 року між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» (Кредитор) та ТОВ «ПК ТРЕИДСЕРВІСГРУП» (Поручитель) було укладено Договір поруки №07-04-2014-64, за умовами якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов'язку Державним підприємством «Дослідне господарство «ЛЬВІВСЬКЕ» Національної академії аграрних наук України () щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру пені у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно Договору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується «основний договір»), - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки під основним договором в цьому Договорі розуміють Угоду №142/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, укладену згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та Кредитором погоджено обсяг відповідальності Поручителя та розмір поруки: п.3.1. - відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується сплатою розміру пені у сумі 5 000 грн.; п.4.1. - у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обов'язку за основною угодою, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач зазначає, що додатково звертався до відповідача1 із вимогою вих. №05-64/14 від 05.05.2014 року, котра була одержана відповідачем1 08.05.2014 року, проте до сьогодні не виконана.

Відповідно до змісту ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Враховуючи, що ні відповідач2 в повному обсязі, ні відповідач1, не сплатили заборгованість, що виникла за Угодою №142/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 року, укладену згідно Договору купівлі-продажу №ЗУФ-17/03/07 від 21.03.2007 року, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом за захистом свого права.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 року № 14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Крім того, відповідно до п. 5.4 вказаної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення запишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Однак, при цьому слід мати на увазі, що визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В той же час правова природа пені та штраф зовсім інша, оскільки пеня та штраф - це один із видів забезпечення виконання зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Таким чином, враховуючи підтвердженість матеріалами справи заборгованості за судовими рішеннями, яка є грошовим зобовязанням, існування такої заборгованості протягом наведених в розрахунку позову періодів прострочення, позовні вимоги про стягнення 1132,16 грн. 3% річних, 8 544,11 грн. інфляційних та 30197,65 грн. пені обґрунтовані і правомірні.

Статтею 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з статтею 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

В силу приписів статті 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Положеннями статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені підлягають задовленню шляхом солідарного стягненняз відповідачів 5000 грн. пені в межах ліміту відповідальності поручителя. Решта заявлених до стягнення сум, а саме 1132,16 грн. 3% річних, 8 544,11 грн. інфляційних та 25197,65 грн. пені підлягають стягненню з відповідача2.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з державного мита, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката, витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до Договору №25-9/03 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 25.03.2017 року, адвокат ОСОБА_1 здійснював підготовку по написанню та подачі позовної заяви та здійснював правове супроводження. Також, до матеріалів справи додано докази, що ОСОБА_1 є адвокатом і позивачем оплачені витрати на послуги адвоката в сумі 5 000 грн.

Як передбачено п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Витрати за розгляд справи відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, що складаються з 1600 грн. судового збору та 5000 грн. витрат на адвокатські послуги, покладаються на відповідачів порівну в частині задоволеної солідарної вимоги (по 413,80 грн.), в решті на відповідача2, що складає 5772,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) та Державного підприємства «Дослідне господарство «Львівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (80455, Львівська обл., Камянка-Бузький район, с. Неслухів, код 00496923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 5000 грн. пені.

3. Стягнути з Державного підприємства «Дослідне господарство «Львівське» Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (80455, Львівська обл., Камянка-Бузький район, с. Неслухів, код 00496923) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 1132,16 грн. 3% річних, 8 544,11 грн. інфляційних, 25197,65 грн. та 6186,20 грн. судових витрат.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК ТРЕЙДСЕРВІСГРУП» (08633, Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38, оф. 23, код 38039872) 413,80 грн. судових витрат.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 05.10.2017 р.