ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року Справа № 922/454/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддяЯценко О.В.,
суддіПоляк О.І., Ходаківська І.П.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний"
на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.06.2017
у справі№ 922/454/17
Господарського судуХарківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
провизнання недійсним договору
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Портік В.О.
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору №11/03-13 на виконання робіт, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 16.03.2017 (суддя Присяжнюк О.О.) у задоволенні позову відмовлено на тій підставі, що позовні вимоги ТОВ "ВС Благодатний" про визнання договору недійсним є недоведеними, необґрунтованими, та не підлягають задоволенню.

Як зазначено у рішенні місцевого господарського суду, договір №8 від 26.04.2010р. не створює юридичних наслідків, котрі передбачені ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України, на яких наголошує позивач, як на підставу визнання договору №11/03-13 від 11.03.2013р. недійсним; при укладенні договору №11/03-13 11.03.2013р. позивач та відповідач знаходились на спрощеній системі оподаткування - єдиному податку (другої та четвертої груп), тому твердження позивача про недійсність договору, у зв'язку зі знаходженням позивача на момент вчинення правочину 11.03.2013р. на загальній системі оподаткування, є хибними.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 (судді: Здоровко Л.М., Плахов О.В., Шутенко І.А.) рішення Господарського суду Харківської області від 16.03.2017 залишено без зміни.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить постанову апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, справу передати на новий розгляд.

Скаржник доводить неправильне застосування ст. 548 ЦК України, вважаючи, що суд неправомірно не врахував, що виконання договору № 11/03-13 від 11.03.2013 виходить з виконання договору № 8 від 26.04.2010, тому визнання судом недійсним останнього зумовлює недійсність договору № 11/03-13 від 11.03.2013; судами не враховано ті обставини, що скаржник був суб'єктом спеціального режиму оподаткування, тому послуги йому могли надаватися лише суб'єктом спеціального режиму оподаткування, яким відповідач не є, що свідчить про порушення відповідачем податкового законодавства при укладенні договору.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 21.09.2017 у складі колегії: головуючий, суддя - Яценко О.В., судді - Поляк О.І., Ходаківська І.П. касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 05.10.2017.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.03.2013р. між ТОВ "ВС Благодатний" (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець) було укладено договір №11/03-13, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконання агрономічних робіт: дискування, прополка, посів, внесення добрив, а також інших робіт по заявці замовника.

Пунктом 6.1. договору визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту повного виконання сторонами зобов'язань, передбачених даним договором.

Додатковими угодами №1 від 29.12.2013р. та №2 від 29.12.2014р. строк дії договору було продовжено до 31.12.2014р. та 31.12.2015р. відповідно.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 15.03.2016р. у справі №922/61/16, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016р. та постановою Вищого господарського суду України від 03.08.2016р., визнано недійсним договір №8 від 26.04.2010р. про спільне вирощування сільськогосподарської продукції, укладений між ДП "Благодатне" та ТОВ "ВС Благодатний".

Позивач вважає, що визнання недійсним договору №8 від 26.04.2010 р. в судовому порядку має наслідком визнання недійсним і договору №11/03-13 11.03.2013 р., оскільки доводить, що останній був укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором №8 від 26.04.2010 р., що був визнаний недійсним.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України закріплено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Першою - третьою та п'ятою частинами статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 207 Господарського кодексу України передбачено, якщо господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Судами попередніх інстанцій надано оцінку оспорюваному договору №11/03-13 від 11.03.2013 р., за наслідками чого суд дійшов висновку, що його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; договір укладено в письмовій формі, як того вимагає стаття 208 Цивільного кодексу України, договір підписано уповноваженими особами; сторони не заперечують, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що підтверджується наявними у матеріалах справи актами виконаних робіт.

Доводи позивача про наявність підстав для визнання недійсним вказаного договору правомірно відхилено, оскільки не встановлено підстав для визнання договору недійсним за вимогами закону, зокрема недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Не можуть бути прийняті до уваги і доводи про недійсність оспорюваного договору з підстав недійсності іншого договору на забезпечення якого він укладався, оскільки даючи оцінку договору №11/03-13 від 11.03.2013 р., суди правомірно зазначили, що оспорюваний в цій справі договір не є договором забезпечення виконання зобов'язання за договором №8 від 26.04.2010 р. так як у ньому відсутні будь-які посилання, що даний договір є договором, що забезпечує виконання будь-якого іншого договору, у тому числі і договору №8 від 26.04.2010 р.; договір №8 від 26.04.2010 року також не містить відомостей, що його виконання забезпечено будь-яким договором, у тому числі і договором №11/03-13 від 11.03.2013 року.

Щодо доводів скаржника про порушення податкового законодавства, то вони спростовуються встановленими обставинами, оскільки судом встановлено, що при укладанні договору №11/03-13 11.03.2013 року позивач та відповідач знаходились на спрощеній системі оподаткування - єдиному податку (другої та четвертої груп); зводяться до вимог встановлення інших обставин та їх переоцінки судом касаційної інстанції, що виходить за межі касаційної перевірки судового рішення та не є підставами для скасування чи зміни судового рішення суду нижчої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 108, 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 у справі № 922/454/17 Господарського суду Харківської області залишити без зміни.

Головуючий, суддяО.В. Яценко

СуддіО.І. Поляк
І.П. Ходаківська