ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2017р. Справа № 914/1500/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м.Київ в особі Львівської філії ПАТ Укртелеком, м.Львів

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич Львівської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дрогобицька міська рада, м.Дрогобич Львівської області

про стягнення заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в сумі 147 680,70 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю;

від третьої особи: ОСОБА_3 - представник за довіреністю.

Права та обов»язки, передбачені ст.ст.20,22 ГПК України, судом роз»яснено. В порядку ст.20 ГПК України заяви до суду не надходили.

Суть спору: позов заявлено Публічним акціонерним товариством Укртелеком ,м.Київ, в особі Львівської філії ПАТ Укртелеком, м.Львів до Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич Львівської області, про стягнення заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги в сумі 147 680,70 грн.

Ухвалою суду від 21.07.2017р. справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 02.08.2017р. В судовому засідання 02.08.2017 року оголошувалась перерва до 18.09.2017 року, про що представники сторін були повідомлені у письмовій формі (під розписку). Ухвалою від 18.09.2017 року залучено до участі у справі на стороні відповідача, як третю особу без самостійних вимог на предмет спору, Дрогобицьку міську раду (м.Дрогобич , пл.Ринок, буд.1); задоволено клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи на п»ятнадцять днів з 20.09.2017 року та відкладено розгляд справи на 26.09.2017 року.

Документи, які поступили від сторін, третьої особи в ході розгляду справи зареєстровані в день їх поступлення в системі документообігу Господарського суду Львівської області. Так, зокрема, зареєстровано:

15.09.2017 р. (за вх.№31371/17) пояснення позивача по справі за №234-С100-17 від 07.09.2017 р., до якого долучені помісячні розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг «Форма-2 пільги» за період за який нарахована сума заявленої до стягнення заборгованості. Вказана форма розрахунків видатків, пояснює позивач, передбачена наказом Міністерства праці та соціальної політики №535 від 01.10.2007р.; щомісяця електронний файл у вигляді файлу DBF надсилався на визначену відповідачем електронну адресу, проте відповідач уникав підписання даних форм та відповідного звіряння кількості осіб, які мають право на пільгове користування телекомунікаційними послугами. Позивач стверджує, що заявлена до стягнення сума заборгованості не погашена відповідачем; відсутність коштів (за позицією відповідача), стала підставою для непідписання актів звірки та відмови у реєстрації бюджетних зобов»язань в органі державного казначейства. Позивач, покликаючись на положення Бюджетного кодексу України вважає, що позиція відповідача суперечить вимогам законодавства щодо надання пільг визначеним категоріям населення та встановленій державою процедурі відшкодування таких пільг.

Крім того позивач наголошує, що телекомунікаційні послуги на пільгових умовах ним надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на це державою орган - відповідач у справі, в силу закону має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів. На переконання позивача відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов»язання перед кредитором та не вважається підставою для несплати, зокрема, й відсутність коштів у боржника.

01.08.2017 р. за вх.№26640/17 зареєстровано в документообігу Господарського суду Львівської області поступлення від Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради (відповідача) листа за №1740 від 28.07.17р. про долучення до матеріалів справи засвідчених копій наступних документів: рішення №170 від 02 березня 2016 року «Про затвердження Порядку відшкодування із місцевого бюджету надання пільг з пільг з послуг зв»язку, інших передбачених законом пільг та компенсацій за пільговий проїзд окремим категоріям громадян м.Дрогобича»; рішення №567 від 31 січня 2017 року «Про затвердження Порядку відшкодування із місцевого бюджету надання пільг з пільг з послуг зв»язку, інших передбачених законом пільг та компенсацій за пільговий проїзд окремим категоріям громадян м.Дрогобича».

18.09.2017 р. за вх.№31445/17 зареєстровано в документообігу суду поступлення від відповідача ОСОБА_4 на позов (за №2148 від 15.09.17 р.). У порядку заперечення проти позову відповідач повідомляє, що Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» не передбачено субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв»язку, внаслідок чого виникла незабезпеченість фінансовими ресурсами гарантованих державою громадянам соціальних пільг. Відповідач у відзиві посилається на те, що на виконання Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік», та керуючись пп.16 п.1 ст.43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», У1 сесією У11 скликання Дрогобицької міської ради було прийнято рішення №170 від 02 березня 2016 року «Про затвердження Порядку відшкодування із місцевого бюджету надання пільг з пільг з послуг зв»язку, інших передбачених законом пільг та компенсацій за пільговий проїзд окремим категоріям громадян м.Дрогобича». Відповідно до п.1 Порядку зазначеного Рішення відшкодування пільг з послуг зв»язку проводиться згідно поданих розрахунків організаціями надавачами послуг, у розмірі 50% таким категоріям громадян: учасникам бойових дій; інвалідам війни; учасникам війни; членам сім»ї загиблого (померлого) ветерана війни; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії; дружинам померлого громадянина постраждалого внаслідок ЧАЕС 1 та 2 категорії; інвалідам військової служби; багатодітним сім»ям. У 2016 році, як пояснює відповідач, фінансування по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг з послуг зв»язку окремим категоріям громадян проводиться в межах коштів передбачених бюджетом м.Дрогобича на 2016 рік. Відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

26.09.2017 р. (вх.№32501/17) в додаток до супровідного листа від відповідача поступили до матеріалів справи копії платіжних доручень за 2015-2016 роки по відшкодуванню пільг ПАТ «Укртелеком» за надані послуги зв»язку населенню; акти-звірки станом на 01.01.2016 року та 01.01.2017 року за надані послуги населенню між ПАТ «Укртелеком» та (як зазначено самим відповідачем у листі) головним розпорядником коштів, Управлінням праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради.

26.09.2016 р. (за вх.№32513/17) лист позивача №311-С100-5 від 25.09.2017 р, з копією акту звіряння розрахунків з відповідачем станом на 01.01.2017 року, у якому відповідач вказав: «розбіжність виникла у зв»язку з тим, що УПСЗН ДМР проводить відшкодування відповідно до Рішення №170 Дрогобицької міської ради від 02.03.2016р.», чим, як вважає позивач, відповідач визнав, що відшкодування проводилось не у повному обсязі, а лише по тих категоріях пільговиків, кошти на які передбачені рішенням Дрогобицької міської ради.

26.09.23017 р. за вх.№32686/17 в суді зареєстровано поступлення заперечень на позов третьої особи без самостійних вимог на предмети спору. У запереченнях третя особа пояснює, що недофінансування за субвенцією у 2015 році, відсутність субвенцій у 2016 році призвело до виникнення проблем з реалізацією визначених законодавством України прав окремих категорій громадян на надання пільг з послуг зв»язку, а, відповідно, до погашення заборгованості. Просить в позові відмовити за безпідставністю.

Представник позивача в судовому засіданні 26.09.2017р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, вказаних у позовній заяві, наданих поясненнях. Ствердив, зокрема, що за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. (включно) ним надано телекомунікаційні послуги споживачам, які мають пільги з їх оплати, вартість яких, у відповідності до чинного законодавства, підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету. Проте, відповідачем, як розпорядником коштів бюджетного фінансування пільг на території м.Дрогобича Львівської області, не відшкодовано понесені позивачем витрати на вищевказані послуги на загальну суму 147 680,60 грн. Позивач також звертає увагу на те, що Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради уникало підписання відповідних форм для проведення звірки розрахунків відшкодувань, не пояснюючи причини відмови. Зазначене зумовило звернення ПАТ Укртелеком до суду із позовом про стягнення 147 680,60 грн. основного боргу по компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги. Позивач підтверджує, що станом на даний час борг існує в заявленій до стягнення сумі; просить позов задоволити.

З підстав наведених у відзиві та наданих поясненнях представник відповідача в судовому засіданні 26.09.2017 року позовні вимоги заперечив, просить в позові відмовити. Зокрема, зазначив, що положеннями чинного законодавства передбачено здійснення компенсаційних виплат за надання пільг окремим категоріям громадян за рахунок коштів відповідного бюджету, у той час як реальної можливості здійснити ці виплати Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради не мало через відсутність у його розпорядженні таких коштів як з державного, так і з місцевого бюджетів, таким чином, жодної вини відповідача у нездійсненні таких компенсаційних виплат немає.

Стосовно самого розрахунку заборгованості, проведеного позивачем на суму 147 680,60 грн., то відповідач зауважень та претензій не висловив. Судом перевірено включення позивачем у розрахунок заборгованості здійснених відповідачем у спірному періоді платежів , згідно платіжних доручень які в копіях долучені відповідачем до справи та встановлено, що всі платежі, які у спірному періоді провів відповідач, включені позивачем у розрахунок заборгованості.

З підстав, наведених у письмових поясненнях та усних поясненнях, наданих в засіданні, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача підтримує позицію відповідача та просить в позові відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, судом встановлено таке.

Публічним акціонерним товариством Укртелеком (позивач по справі) за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. (включно) надано на пільгових умовах відповідним категоріям населення на території м.Дрогобича Львівської області послуги загальною вартістю 147 690,60 грн., на підтвердження чого до матеріалів справи долучено розрахунки видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, та акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги за формою №3-пільга за вказаний період.

Чинним законодавством встановлено, що вартість таких послуг, наданих на пільгових умовах, підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг. Таким розпорядником на території м.Дрогобич Львівської області є Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради (відповідач по справі).

Оскільки відповідачем, всупереч покладених на нього чинним законодавством зобовязань, не відшкодовано позивачу 147 680,60 грн. по компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги відповідним категоріям населення на території м.Дрогобича Львівської області за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. включно, ПАТ Укртелеком, в особі Львівської філії ПАТ Укртелеком звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути 147 680,60 грн. основного боргу.

При вирішенні спору та прийнятті рішення по справі суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

У відповідності до ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України Про телекомунікації, Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу, Законом України Про жертви нацистських переслідувань, Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус, Законом України Про охорону дитинства, Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295 та інших законодавчих актів України.

Оскільки такі послуги є, у відповідності до ст.633 ЦК України, предметом публічного договору, позивач надає телекомунікаційні послуги кожному, хто до нього звернеться, в тому числі й споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, що відповідає положенням ч.3 ст.63 Закону України Про телекомунікації, п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012р. №295.

Так, ст.63 вказаного Закону передбачено, що телекомунікаційні послуги, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Слід зазначити, що згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки виникають безпосередньо з актів органів державної влади.

Так, у відповідності до ст.19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Зокрема, Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Про жертви нацистських переслідувань, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист та Про охорону дитинства, для певних категорій споживачів передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги зв'язку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість таких пільг суб'єкту господарювання, який надає такі послуги.

За приписами ч.3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. №295, передбачено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

При цьому, Законом України «Про телекомунікації», Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг та іншими законодавчими актами не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Бюджетним кодексом України визначено, що видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (ст.87). При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.97).

Відповідно до пп. б п.4 ч.1 ст.89 та ст.102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. №256 (далі по тексту Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі по тексту Порядок № 256), встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів і здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України.

В п.2 Постанови №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян . При цьому, такі зобов'язання виникають безпосередньо із законів України і не залежать від наявності укладеного договору на відшкодування витрат та їх фінансування.

Згідно п.3 Порядку №256, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Згідно п. 5 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення).

Фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського, Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у п.5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, управлінням державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (п. 6 Порядку).

Згідно з ч. 3 п. 7 Порядку №256 органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки із постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Таким чином, обов'язок щодо розрахунку з постачальниками послуг, в тому числі і операторами телекомунікації, які є постачальниками телекомунікаційних послуг (послуг електрозв'язку) покладено на головних розпорядників коштів місцевих бюджетів, до компетенції яких належить питання праці та соціального захисту населення, у даному випадку відповідача.

З наведеного слідує, що розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг на території м.Дрогобича Львівської області є Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню на зазначеній території послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати саме відповідач за рахунок відповідних субвенцій.

Cудом встановлено, що за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. включно, позивачем на пільгових умовах надано послуги звязку відповідним категоріям населення на території м.Дрогобича Львівської області на загальну суму 147 680,60 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг, та актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги за формою №3-пільга за вказаний період. В матеріалах справи відсутні обґрунтовані заперечення Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради як щодо факту надання відповідних послуг, так і щодо їх кількісних та якісних характеристик.

Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що вартість таких послуг підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу за рахунок державних субвенцій.

Як визначено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться і в Господарському кодексі України.

Проте, відповідач, в порушення вимог чинного законодавства, зокрема положень Бюджетного кодексу України, Постанови №256 та Поряду №256, а також вимог встановлених Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субвенцій та компенсацій від 11.01.2005р. №20 (зі змінами та доповненнями), не здійснив відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 147 680,60 грн.

Факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань щодо відшкодування позивачу наданих пільговій категорії населення послуг зв'язку підтверджується актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги (згідно з формою №3-пільга, що затверджений наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.03.2003р. №83), помісячними розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг («Форми-2 пільги», яка передбачена наказом Міністерства праці та соціальної політики №535 від 01.01.2007 р.), які (розрахунки) надсилались позивачем відповідачу на визначену останнім електронну адресу, однак, які не підписані ним, хоча, як вже зазначалось, жодних заперечень як щодо факту надання послуг, так і щодо їх кількісних та якісних характеристик не висловлено.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч.2).

Суд звертає увагу на те, що відсутність чітко визначеного порядку відшкодування наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення за рахунок державних субвенцій, не може свідчити про відсутність такого обовязку у відповідача.

Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини від 27.06.2013р. справі ПАТ Кіровоградобленерго проти України (заява №35088/07), суд встановив порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки компанія-заявник була зобов'язана надавати частину своїх послуг безкоштовно і не мала змоги ініціювати отримання належного відшкодування через відсутність чіткого та передбачуваного законодавства у цьому зв'язку.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та п. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вже зазначалось, за змістом ст.193 ГК України та ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається, а ч.1 ст.527 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005р. та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004р. вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Вищенаведені висновки відображено також в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 3-28гс12, у постанові Вищого господарського суду України від 17.03.2015р. у справі № 922/3830/14.

Крім вищенаведеного, виходячи з приписів частини шостої ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Аналогічні положення передбачено і пунктом 2.10. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 р. № 309, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.03.2012 р. за № 419/20732.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, відповідачем не подано суду належних та допустимих доказів, які стали б підставою для відмови позивачу у задоволенні позову.

Беручи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 147 680,60 грн. по компенсації видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги, надані відповідним категоріям населення на території м.Дрогобича Львівської області за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р. включно обґрунтовані матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Так, при поданні до Господарського суду Львівської області позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2215,00 грн. про стягнення 147680,60 грн. заборгованості, що підтверджується долученим до матеріалів позовної заяви платіжним дорученням №2614 від 06.06.2017р.

Проте, 1,5 % від ціни позову (147680,60 грн.) становить 2215,20 грн. Відтак, вбачається недоплата позивачем 0,20 грн. судового збору.

А тому, суд вважає за доцільне за результатами вирішення спору достягути недоплачену суму судового збору з належної сторони (відповідача) в доход Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.1,2,4-3,12, 22, 27, 32,33, 34,35,36, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради (Львівська область, м.Дрогобич, пл.Ринок,1; ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (м.Київ, бульвар Тараса Шевченка, буд.18; ) в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком (м.Львів, вул.Дорошенко, буд.43; ) 147 680,60 грн. заборгованості по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов»язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги та стягнути 2 215,00 грн. судового збору.

3. Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Дрогобицької міської ради (Львівська область, м.Дрогобич, пл.Ринок,1; ) в доход державного бюджету України 0,20 грн. судового збору.

4.Накази видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

5. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 03.10.2017р.

Суддя Кітаєва С.Б.