ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Справа № 904/2271/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВладимиренко С.В., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ТОПМАРК"
на ухвалуГосподарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017
та постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2017
у справі№904/2271/17 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТОПМАРК"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ОТП ФАКТОРИНГ Україна"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаОСОБА_4
провизнання нікчемним договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 року та застосування наслідків нікчемного правочину
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: не з'явилися

- відповідача: не з'явилися

- третьої особи: не з'явилися

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП ФАКТОРИНГ УКРАЇНА" (далі за текстом - ТОВ "ОТП Факторинг Україна") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОПМАРК" (далі за текстом - ТОВ "Топмарк") про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.03.2017 порушено провадження у справі призначено її до розгляду.

30.03.2017 ТОВ "Топмарк" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із зустрічним позовом до ТОВ "ОТП Факторинг Україна" про визнання нікчемним договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 та застосування наслідків нікчемного правочину.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 у справі №904/2271/17 (суддя Золотарьова Я.С.), залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 (головуючий суддя Верхогляд Т.А., судді Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.) згадану зустрічну позовну заяву ТОВ "Топмарк" повернуто заявнику без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку зі сплатою судового збору у меншому, ніж це передбачено Законом України "Про судовий збір" розмірі.

Не погоджуючись із прийнятими у справі ухвалою та постановою, ТОВ "Топмарк" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема статей 4, 101 Господарського процесуального кодексу України, статей 22, 55 Конституції України, просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2017, справу направити до місцевого господарського суду для подальшого розгляду. Заявник касаційної скарги в обґрунтування своєї правової позиції про обмеження судами його права на судовий захист посилається на численну практику Європейського суду з прав людини.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП ФАКТОРИНГ Україна" надало відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів статті 60 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Отже, до зустрічного позову ставляться такі специфічні вимоги: подання його до початку розгляду господарським судом справи та взаємна пов'язаність з первісним позовом. Недотримання цих вимог може мати наслідком, зокрема, відмову в його прийнятті на підставі пункту 1 частини 1 статті 62 Господарського процесуального кодексу України як такого, що поданий з порушенням припису частини 1 статті 60 цього Кодексу.

Окрім вказаних вимог, зустрічна позовна заява повинна також відповідати усім приписам розділу VІІІ Господарського процесуального кодексу України, що регулює подання позову, у тому числі щодо надання доказів відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів та доказів сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також дотримання правил поєднання вимог та заборони об'єднання в одній позовній заяві кількох вимог до одного чи кількох відповідачів, коли сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Як встановлено судами, позивач за зустрічним позовом просить:

- визнати договір купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010, укладеного між ПАТ "ОТП БАНК" і ТОВ "ОТП Факторинг Україна" нікчемним в частині, що стосуються прав, обов'язків і законних інтересів третьої особи ОСОБА_4, у зв'язку з порушенням сторонами правочину публічного порядку при його укладанні;

- застосувати до нікчемного договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010, укладеного між ПАТ "ОТП БАНК" і ТОВ "ОТП Факторинг Україна", наслідки недійсності правочину, встановлені частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України в частині, що стосується прав, обов'язків і законних інтересів третьої особи ОСОБА_4.

У якості доказів сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви товариством додано квитанцію № від 21.03.2017 на суму 1600,00 грн.

Повертаючи зустрічну позовну заяву без розгляду, місцевий господарський суд, позицію якого підтримала апеляційна інстанція виходив з того, що позивач за зустрічним позовом мав сплатити судовий збір окремо за кожну із заявлених ним вимог у розмірі, встановленому частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" для вимог немайнового характеру, а саме - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 3200,00 грн. (1600,00 грн. + 1600,00 грн.).

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для повернення поданої товариством зустрічної позовної заяви, однак з інших мотивів.

Як унормовано пунктами 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позову майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання до господарського суду позову немайнового характеру - 1 розмір мінімального прожиткового мінімуму.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет" № 1801-VIII від 21.12.2016 встановлено, що з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 1600 гривень.

Як роз'яснено пунктом 2.2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Таким чином, з огляду на заявлені ТОВ "Топмарк" вимоги за зустрічною позовною заявою, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно того, що останнє мало сплатити судовий збір за дві вимоги. Однак, лише вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12.11.2010 є немайновою, вимога про застосування наслідків недійсності правочину за своєю правовою природою є майновою, відтак судовий збір має бути сплачений у розмірі, встановленому пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір".

За приписами статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відтак, оскільки ТОВ "Топмарк" не надав доказів сплати судового збору у встановленому розмірі за кожну із заявлених ним вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви. При цьому, колегія суддів відхиляє доводи заявника касаційної скарги стосовно обмеження судами його права на судовий захист, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду після виправлення допущених порушень (частина 3 статті 63 Господарського процесуального кодексу України) або звернення до суду із окремим позовом (статті 1, 2, 54 Господарського процесуального кодексу України). Натомість, дотримання вимог статтей 57, 60, 63 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковим не тільки для сторін у справі, а й для суду. Доводи ТОВ "Топмарк" про порушення судами статей 4, 101 Господарського процесуального кодексу України, статей 22, 55 Конституції України також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування прийнятих у справі ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 та постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2017.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Топмарк" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.06.2017 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2017 у справі №904/2271/17 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я А.М. Демидова