ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р.Справа № 922/3122/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" с. Подвірки
до Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
про стягнення 1212860, 58 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№33-07/42 від 31.05.2017)

відповідача - ОСОБА_2 (дов.№38-2072/470 від 10.05.2012)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ - 5", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про закупівлю товарів №62, укладеним між сторонами 29.02.2016. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить: 683 074,08 грн. - сума основного боргу за договором; 360 972,26 грн. - сума пені; 34 248,66 грн. - 3% річних; інфляційні витрати в розмірі 134 565,58 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, передбачені договором про закупівлю товарів №62 від 29.02.2016 р. щодо своєчасної оплати за поставлену пом'якшену воду. Судові витрати в розмірі 18 192,91 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18 вересня 2017 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 03 жовтня 2017 р. о 11:30 год.

03.10.2017 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву по справі №922/3122/17 (вх.№ 32393, 32391), в якому відповідачем зазначено про те, що позовні вимоги ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" в частині стягнення заборгованості за пом'якшену воду за договором №62 від 29.02.2016 за період : грудень 2015 в сумі 683 074,08 грн. визнає. Крім того, разом з відзивом 03.10.2017 представник відповідача подав клопотання про зменшення штрафних санкцій по справі №922/3122/17 (та вх.№ 32394), в якому просив зменшити розмір пені на 50%.

Представник позивача в судовому засіданні 03 жовтня 2017 р. підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 03 жовтня 2017 р. визнав позовні вимоги ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" в частині стягнення основного боргу за договором №62 від 29.02.2016 за грудень 2015 в сумі 683 074,08 грн., інфляційні в сумі 134 565,58 грн., 3% річних в розмірі 34 248,66 грн., просив суд зменшити розмір пені на 50 %.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

29.02.2016 між ПАТ "Харківська ТЕЦ - 5" (продавець) та КП "Харківські теплові мережі" (покупець) було укладено договір про закупівлю товарів №62 (т.с. І а.с. 14-17).

Відповідно до п.1.1 договору, продавець зобов'язується протягом грудня 2015 року поставити покупцю воду природну (поставка пом'якшеної води), надалі - товар або пом'якшена вода.

Згідно з умовами п.3.1 договору, вартість цього договору становить 687 960,00грн., в тому числі ПДВ - 114 660,00грн.

Ціна товару на момент укладення договору становить за 1м3 - 7,02грн. з ПДВ.

Згідно з п.4.1 договору, оплата за пом'якшену воду по даному договору здійснюється покупцем шляхом 100% оплати в строк до 10.01.2016 року.

За згодою сторін розрахунки по даному договору можуть здійснюватись і в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України.

Відповідно до п.5.4 договору, загальна кількість відпущеної згідно показань приладу обліку пом'якшеної води, оформлюється 2-х стороннім актом відпустку пом'якшеної води між продавцем та покупцем до 4 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 6.1.1. сторони передбачили, що покупець зобов"язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2015 року позивач передав у власність відповідача пом'якшену воду на загальну суму 683074,08 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом приймання-передачі пом'якшеної води за грудень 2015 року від 31.12.2015 року (т.с. І а.с. 19).

Таким чином, судом встановлено, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, поставив відповідачеві товар - пом'якшену воду на загальну суму 683 074,08 грн. проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору про закупівлю товарів №62 від 29.02.2016, не оплатив отриману продукцію, у зв"язку з чим станом на11.09.2017 за отриману у грудні 2015 року пом'якшену воду у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 683074,08 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач визнав наявність заборгованості, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за отриманий товар в сумі 683074,08 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Розглядаючи питання щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 360 972,26 грн., даючи правову оцінку вказаним вимогам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з вимогами частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що в разі не оплати або несвоєчасної оплати у строки, зазначені у пункті 4.1 даного договору, покупець сплачує на користь продавця, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Як свідчать матеріали справи, позивачем був наданий розрахунок пені за весь період прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, відповідно до якого сума пені складає 360972,26 грн. (т.с. І а.с. 11).

Перевіривши нарахування пені позивача, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок не відповідає діючому законодавству, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", оскільки умови п. 7.2. договору про сплату покупцем на користь продавця пені "за кожен день прострочення платежу" зобов'язання не можна розцінювати, як встановлення іншого строку нарахування пені, ніж передбачено ч. 6 ст. 232 ГК України (шість місяців), а тому застереження "за кожен день прострочення платежу" не є зміною або продовженням строку нарахування неустойки, встановленого ч. 6 ст.232 ГК України, тобто договором не вказано інший, ніж 6 місяців, строк, тому задоволенню підлягає пеня у розмірі 139302,32 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, суд зазначає наступне.

Як вбачається з наданих до суду доказів, Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" тривалий час знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. На протязі останніх років господарської діяльності підприємства заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень. З кожним роком ця заборгованість неухильно зростає, незважаючи на заходи, що приймаються по її стягненню. В 2015 році 87,4% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживається населенням. Станом на 01.09.2017р. загальна сума заборгованості за теплову енергію складає 1,96 млрд грн., у тому числі заборгованість населення 1,47 млрд. грн., бюджетних установ 230,9 млн грн., госпрозрахункових підприємств 122,6 млн грн., заборгованість місцевого бюджету з субсидій та пільг 138,6 млн грн.

На підтвердження важкого фінансового становища Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" відповідач надав баланс підприємства на 30.06.2017, у якому відображені збитки підприємства. Сума збитків станом на 30.06.2017р. становить 2 408 818 млрд. грн.

За приписами п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішення суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Суд об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання відповідачем та його тяжкий матеріальний стан.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та зменшити розмір пені на 40%, а саме стягнути з відповідача пеню у розмірі 83581,39 грн. В іншій частині стягнення пені відмовити.

Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення в рішеннях Вищого господарського суду у справах № 922/2376/15; 922/2377/15; 922/6052/15; 922/876/16, відповідно до яких штрафні санкції відносно КП "Харківські теплові мережі" зменшені на обсяг споживання теплової енергії населенням у процентному відношенні.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 34248,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 134565,58 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування 3% річних позивача, які складають 34248,66 грн., суд дійшов висновку, що ці нарахування вірно розраховані, у звязку з чим підлягають задоволенню.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30). В силу приписів статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат визнав їх вірно розрахованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, та стягненню підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 134565,58 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 14867,85 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 527, 530, 532, 611, 625 Цивільного кодексу України; ст. ст. 193, 216, 217, 230, 232, 343 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, ч.1 п.1-1 ст.80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11, ; п.р. 313 у філії ХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) на користь Публічного акціонерного підприємства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська область, Дергачівський район, с. Подвірки; ; п.р. 11 у ВАТ філії ХОУ "Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823) заборгованість в сумі 683074,08 грн., пеню у розмірі 83581,39 грн., 3% річних в розмірі 34248,66 грн., інфляційних втрат в розмірі 134565,58 грн. та судовий збір в сумі 14867,85 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.10.2017 р.

Суддя ОСОБА_3