ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.09.2017 Справа № 907/633/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю Грін Енерджі, м. Рахів

ДО товариства з обмеженою відповідальністю Біотес, м. Рахів

ПРО визнання недійсним Договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015 та Додаткової угоди №1 від 21.12.2016 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, представник за довіреністю від 29.08.2017.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Грін Енерджі, м. Рахів звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Біотес, м. Рахів про визнання недійсним Договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015 та Додаткової угоди №1 від 21.12.2016 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.08.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.09.2017 розгляд справ відкладено на 26.09.2017 з підстав, наведених у ній.

До початку судового засідання 26.09.2017 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з зайнятістю в іншому судовому процесі та про витребовування від відповідача додаткових документів, а саме Договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015 та Додаткової угоди №1 від 21.12.2016 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення вказаних клопотань категорично заперечив у повному обсязі зважаючи на те, що відповідач не заперечує, що наявний у матеріалах справи примірник копії договору є таким, що відповідає оригіналу, при цьому, зазначає, що у позивача відсутні складності в отримання такого доказу від відповідача самостійно, однак, з таким проханням позивач до відповідача не звертався, та вказав, що дії позивача свідчать про зловживання позивачем своїми процесуальними правами з метою затягування судового розгляду даної справи, про що подав письмову заяву.

Судом відхилено вказані клопотання, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.ст. 43, 33 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів (ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому, обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання (пп. 2.1 п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно із ч. 2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У клопотанні позивача зазначається про неможливість самостійно надати докази, проте відсутнє будь-яке обґрунтування неможливості самостійно надати ці докази, відсутнє документальне підтвердження звернення позивача до відповідача з метою отримання цих документів та відсутня відмова у наданні позивачу відповідних документів.

Суд відхилив клопотання про відкладення розгляду справи за відсутністю підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст.77 ГПК України.

Згідно зі ст.77 ГПК України неявка представників сторін у судове засідання кваліфікується підставою для відкладення розгляду справи у випадку, якщо із-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Неявка представника позивача у судове засідання 26.09.2017 не унеможливлює розгляд справи № 907/633/17, відтак не є підставою для відкладення розгляду справи за приписами ст.77 ГПК України.

У п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.1-5 ст.28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, доказове наповнення матеріалів справи, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Позивач просить задовольнити заявлені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, вказує на те, що договір про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015р. (з наступними змінами, внесеними Додатковою угодою №1 від 21.12.2016р.), укладений попереднім директором товариства з ТОВ «БІОТЕС» та підлягає визнанню недійсним, оскільки директором відповідача усупереч Статуту ТОВ «ГРІН ЕНЕРДЖІ» укладено спірний договір без затвердження його загальними зборами учасників позивача, тобто з перевищенням повноважень. Вказує, що директор, відповідно до Статуту ТОВ «ГРІН ЕНЕРДЖІ», хоч і наділений правом вчиняти відповідні правочини без довіреності, однак до пропозиції оферти або прийняття акцепту (підписання договору) був зобовязаний забезпечити затвердження умов договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015р. Загальними Зборами учасників товариства. Таким чином, діючи всупереч вимогам установчих документів (Статуту) та закону при укладенні договору, директор ТОВ допустив набуття товариством цивільних прав і обовязків, не забезпечивши товариству обсяг цивільної дієздатності.

Також позивач зазначає, що укладаючи договори колишній директор ТОВ не оцінив можливості товариства виконати взяті на себе грошові зобовязання у передбачений договором стислий строк, який було ще більше скорочено після укладення Додаткової угоди №1 від 21.12.2016р., а суму до повернення збільшено.

Відповідач у поданому письмовому відзиві та його представник у ході судового розгляду справи по суті проти позовних вимог заперечують у повному обсязі. Зокрема, вказують, що субєктивне тлумачення позивачем підпункту «м» пункту 10.4 статуту не узгоджується з положеннями п. 13.4 статуту, яким передбачено свободу дій виконавчого органу. Тлумачення умов статуту до укладення договорів товариством, яку обґрунтовує позивач, створила б перешкоди у оперативному функціонуванні товариства через потребу у попередній згоді виконавчого органу товариства на укладення будь-якого договору.

Крім цього, зазначає, що від імені відповідача спірний договір був укладений виконавчим директором, представником за довіреністю № 01 від 12.06.2015 р. ОСОБА_2 Однак позивач жодним чином не довів, що представник ОСОБА_2, враховуючи вищенаведені спірні положення статуту ТОВ «ГРІН ЕНЕРДЖІ», знала чи за всіма обставинами не могла не знати, що у представника позивача ОСОБА_3 на укладення спірного договору можуть бути будь-які обмеження.

Також позивач звертає увагу суду на ту обставину, що кошти за спірним договором у розмірі 1 357 700 грн. були передані відповідачем та прийняті позивачем, та частково повернуті останнім на виконання його умов, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та банківськими виписками.

Тобто позивач вчинив дії, що свідчать про прийняття договору до виконання, а відтак схвалив спірний договір.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, враховуючи те, що мають місце докази належного повідомлення сторони про час та місце проведення судового засідання по розгляду позовної заяви, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складені протоколи, які долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 26.09.2017р. на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем матеріали, заслухавши повноважних представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.06.2015 між ТОВ «ГРІН ЕНЕРДЖІ» (позивачем) та ТОВ «БІОТЕС» (відповідачем) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги за №01/15- 12, згідно з умовами якого відповідач, як позикодавець зобовязався надати відповідачу, як позичальнику суму коштів в розмірі 1 300 000,00 грн. з строком повернення до 11.06.2017 року.

21.12.2017 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12, якою збільшено розмір позики до 1 370 700,00 грн. та зменшено строк повернення такої позики, до 16.01.2017.

Розмір допомоги, наданої відповідно до договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015р. (з наступними змінами, внесеними Додатковою угодою №1 від 21.12.2016р.) склав 1346500 грн.

Позивач заперечує правомірність укладення даного договору іпотеки та його відповідності вимогам чинного законодавства і умовам Статуту підприємства, оскільки директором підприємства підписано даний договір з перевищенням наданих йому повноважень, що призвело до набуття товариством цивільних прав і обовязків, не забезпечивши товариству обсяг цивільної дієздатності.

Отже, спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача ОСОБА_4 укладений з порушенням норм законодавства, а тому існують підстави для визнання його недійсним.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

ОСОБА_4, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами частин 1-5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Таким чином, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків, а також наявність його порушеного права.

Як на підставу для визнання недійсним Договору позивач вказує на те, що від імені Товариства вказаний договір укладений представником (директором) з перевищенням наданих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний договір від імені позивача підписаний директором ОСОБА_5, який діяв на підставі Статуту Товариства.

За змістом ст. ст. 92, 97 - 99 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абз. 1 ч. 2 ст. 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекцію очолює генеральний директор. Членами виконавчого органу можуть бути також і особи, які не є учасниками товариства. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Відповідно до п. 13.4 Статуту ТОВ «ГРІН ЕНЕРДЖІ» директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші особи діють від імені товариства відповідно до довіреностей, виданих директором.

Підпунктом «д» п. 13.6 статуту передбачено, що директор вчиняє правочини, зокрема отримання короткострокових та довгострокових кредитів, безвідсоткових позик, інвестицій (як фінансових так і портфельних).

Таким чином, положеннями Статуту Товариства директору було надано право розпорядження грошовими коштами, з урахуванням встановлених обмежень.

Позивач вказує, що ОСОБА_4 від імені Товариства підписаний директором за відсутності відповідного рішення загальних зборів учасників про надання згоди на таке укладення та надання відповідних повноважень директору ОСОБА_3, що свідчить про перевищення наданих йому чинним законодавством України та Статутом товариства повноважень.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи від імені відповідача спірний договір був укладений виконавчим директором, представником за довіреністю № 01 від 12.06.2015 р. ОСОБА_2

В той же час, 12.09.2017 представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву було долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень та банківських виписок у підтвердження часткового повернення позивачем отриманих за договором коштів.

Частиною 1 статті 241 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Відповідно до п. 3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й у тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Із матеріалів справи вбачається факт прийняття позивачем грошових коштів, наданих на виконання умов Договору, а також часткове повернення таких коштів на користь Банку, що в розумінні ст. 241 Цивільного кодексу України свідчить про схвалення такого правочину, та додатково виключає твердження про його недійсність.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що ОСОБА_4 суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Таким чином, позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015 та Додаткової угоди №1 від 21.12.2016 до Договору про надання поворотної фінансової допомоги №01/15-12 від 12.06.2015 недійсним.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити..

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 05.10.2017.

Суддя О.Ф. Ремецькі