РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017Справа №910/11724/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк

України»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Інвест»

3) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Україна»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів

Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Ніко»

про стягнення 165 315,40 доларів США, що еквівалентно 4 116 035,72 грн. та

стягнення 546 058,24 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Головіна О.І., довіреність № 010-01/6986 від 31.08.2012

від відповідачів не з'явились

від третьої особи не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Інвест» (відповідач-2) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Україна» (відповідач-3) про стягнення 165.315,40 доларів США, що еквівалентно 4.116.035,72 грн. та стягнення 546.058,24 грн. внаслідок неналежного виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Ніко» за кредитним договором № 151313К8 від 14.06.2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11724/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Ніко» та розгляд справи призначено на 07.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2016 продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 25.08.2016.

Третьою особою в судовому засіданні 25.08.2016 подано клопотання про призначення судової економічної експертизи.

Позивач в судовому засіданні 25.08.2016 заявлене третьою особою клопотання про призначення економічної експертизи підтримав.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 25.08.2016 призначено у справі № 910/211724/16 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у справі № 910/211724/16 до надання висновку експерта.

23.09.2016 на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз листом № 14056/16-45 від 20.09.2016 надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 поновлено провадження у справі № 910/11724/16, витребувано у позивача та третьої особи необхідні експерту документи та зупинено провадження у справі № 910/11724/16 до надання висновку експерта.

23.11.2016 на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз листом № 14056/16-45 від 09.11.2016 повернуто матеріали справи № 910/11724/16 без проведення експертизи, оскільки не здійснено оплату за проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2016 поновлено провадження у справі № 910/11724/16 та призначено справу до розгляду на 08.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.12.2016, у зв'язку з нез'явленням в засідання суду представника відповідача-3 та необхідністю проведення між сторонами звірки взаєморозрахунків, розгляд справи № 910/11724/16 було відкладено до 10.01.2017.

Відповідачем-2 10.10.2017 через відділ діловодства суду подано клопотання у відповідності до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого просить витребувати у Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» оригінали (для огляду та ознайомлення)

- генеральної кредитної угоди № 151112N2 від 11.04.2012 із змінами та доповненнями;

- кредитного договору № 151313К8 від 14.06.2013 із змінами та доповненнями;

- договорів поруки № 151314Р3 від 24.01.2014, № 151314Р3 від 24.01.2014 та № 151314Р6 від 08.05.2014 із змінами та доповненнями.

Суд розглянувши подане клопотання про витребування доказів задовольнив його.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/11724/16 від 10.01.2017, у зв'язку з необхідністю витребуванням додаткових доказів та неявкою в судове засідання представників відповідачів -1, -3 та третьої особи, розгляд справи був відкладений на 26.01.2017.

Відповідачем-1 до відділу діловодства суду 26.01.2017 подано клопотання про витребування у позивача документів (банківські виписки, акти звірки тощо) що підтверджують кредитну заборгованість з боку ТОВ «Торговий дім - Ніко» за генеральною кредитною угодою № 151112N2 від 11.04.2012 із змінами та доповненнями станом на січень 2017 року.

Суд розглянувши подане клопотання про витребування доказів відмовив в його задоволенні.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 призначено по справі № 910/11724/16 судову економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; провадження у справі № 910/11724/16 зупинено до надання висновку експерта.

13.07.2017 на адресу суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз листом № 3342/17-45 від 21.06.2017 повернуто матеріали справи № 910/11724/16 разом з висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 3342/17-45 від 21.06.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2017 поновлено провадження у справі № 910/11724/16 та призначено її до розгляду на 28.09.2017.

Відповідачем-1 27.09.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що директор перебуває у тривалому відрядженні та відсутність іншої повноважної особи.

Відповідачем-2 27.09.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи посилаючись на те, що директор з правових питань перебуває у тривалому відрядженні та відсутність іншої повноважної особи.

Позивачем 27.09.2017 до відділу діловодства суду подано пояснення щодо результатів проведеної судової економічної експертизи.

Позивач в судовому засіданні 28.09.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідачі -1, - 2, -3 в судове засідання 28.09.2017 не з'явились, письмовий відзив на позов не подали.

Суд розглянувши подані клопотання відзначає наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідачів, як юридичної особи, можливості направити іншого представника у судове засідання.

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд приходить до висновку що відсутні обставини, за яких не можливо вирішити спір в даному судовому засіданні.

Третя особа в судове засідання 28.09.2017 не з'явилась, письмові пояснення з приводу заявлених позивачем позовних вимог не подала.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представників відповідачів.

В судовому засіданні 28.09.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі - Банк або Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Ніко», як Позичальником, було укладено генеральну кредитну угоду № 151112N2, згідно п. 1.1. умов якої нею регулюються загальні засади співпраці між Банком та позичальником щодо фінансування довгострокової програми по розвитку діяльності Позичальника, яка містить усі напрями діяльності підприємства позичальника, зазначені у бізнес-плані позичальника.

14 червня 2013 року до генеральної угоди № 151112N2 внесені зміни додатковою угодою № 151112N2-2, відповідно до яких Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Ніко»), попередня назва - ТОВ «ТД - НІКО» (далі по тексту - Позичальник або Боржник), включено до складу сторін генеральної угоди № 151112N2 від 11.04.2012 в якості позичальника.

Цього ж дня, між Банком та Позичальником був укладений договір № 151313К8 про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного підтвердженого непокритого акредитиву.

Надалі, додатковою угодою № 151313К8-23 від 09.01.2015 до договору про кредитування шляхом відкриття безвідкличного документарного підтвердженого непокритого акредитиву № 151313К8 від 14.06.2013 внеслися зміни в частині викладення договору в новій редакції.

Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором № 151313К8 від 14.06.2013, а саме: на підставі заяв Позичальника про відкриття документарного акредитива від 29.07.2014, від 14.08.2014, від 15.08.2014 відкрив документарні акредитиви згідно з контрактом № ATC-TDN/CAR 003 від 01.10.2013 та надав Позичальнику кошти в межах ліміту кредитування на загальну суму - 4.318.174,00 доларів США на фінансування контракту № ATC-TDN/CAR 003 від 01.10.2013.

Видача кредиту на цю суму підтверджується меморіальними ордерами: № 109888301 від 29.08.2014 на суму 1.185.640,00 доларів США, № 109888104 від 29.08.2014 на суму 1.323.006,00 доларів США, № 109888299 від 29.08.2014 на суму 1.809.528,00 доларів США, випискою по позичковому рахунку 1053 від 15.06.2016.

Спір виник внаслідок того, що Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, а тому відповідачі як поручителі мають сплатити наявну заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2., 6.6., 6.7. договору Позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати Банку проценти за кредитом у валюті кредиту, виходячи із встановленої процентної ставки; сплачувати комісію за управління кредитом в розмірі, зазначеному в п. 3.2.2.1 кредитного договору. Комісія нараховується пропорційно кількості днів дії ліміту заборгованості основного боргу, кількості календарних днів у місяці, на який припадає період нарахування комісії за управління, і підлягає сплаті з 1 по 7 число кожного місяця (у січні та травні - по 15 число) у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату останнього банківського дня попереднього місяця.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Доказів сплати Позичальником на користь Банку 165.315,40 доларів США процентів за користування кредитом станом на 08.06.2016 до суду не надано. Вказана заборгованість Позичальником не сплачена, доказів зворотного суду не подано.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

З метою визначення документальної обґрунтованості нестачі або надлишку грошових коштів, періоду і місця їх утворення, а також розміру заподіяної матеріальної шкоди; правильності документального оформлення операцій прийому, зберігання, реалізації товарно-матеріальних цінностей і руху коштів, а також всебічного, повного та об'єктивного розгляду спору, ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2017 судом призначено по справі № 910/11724/16 судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання, в тому числі:

- в якому розмірі підтверджується документально заборгованість ТОВ «Торговий дім - Ніко» за кредитом за кредитним договором № 151313К8 від 14.06.2013?

- в якому розмірі підтверджується документально заборгованість ТОВ «Торговий дім - Ніко» зі сплати відсотків за кредитним договором № 151313К8 від 14.06.2013?

- в якому розмірі підтверджується сума 3% річних нарахованих ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 151313К8 від 14.06.2013?

З висновку експерта від 21.06.2017 вбачається, що станом на 08.06.2016 заборгованість ТОВ «Торговий дім - Ніко» за кредитним договором № 151313К8 від 14.06.2013 підтверджується на суму - 4.065.132,46 доларів США; заборгованість ТОВ «Торговий дім - Ніко» зі сплати відсотків за кредитним договором № 151313К8 від 14.06.2013 складає - 165.315,40 доларів США; сума 3% річних нарахованих ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» за несвоєчасну сплату процентів за кредитним договором № 151313К8 від 14.06.2013 підтверджується в розмірі - 25.677,63 грн.

За таких обставин, дані висновку експерта від 21.06.2017 свідчать про обставини наявності станом на 08.06.2016 заборгованості Позичальника перед Банком за кредитним договором.

Вимоги позивача в частині стягнення 165.315,40 доларів США прострочених процентів за кредитом обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що Позичальник, в порушення умов кредитного договору, у визначені строки оплату по сплаті процентів та комісії не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 10.2. кредитного договору у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) Позичальником будь-яких грошових зобов'язань, визначених Договором, Позичальник сплачує Банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов'язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов'язань.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні кредитного договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо здійснення платежів за кредитним договором.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті процентів та комісії Позичальник не виконав, позивачем нараховані пеня в розмірі 446.223,98 грн. (за період з 08.09.2015 по 08.06.2016) за порушення строків сплати процентів за кредитом та 74.086,21 грн. (08.04.2015 по 18.11.2015) за порушення строків сплати комісії за управління кредитом.

Вимоги позивача в частині стягнення 520.310,19 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів та сплати комісії обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Вимоги позивача в частині стягнення 3% річних підлягають задоволенню в розмірі встановленому висновком експерта від 21.06.2017 в розмірі 25.677,63 грн. (16.01.2016 по 08.06.2016) та в іншій частині 3% річних в позові слід відмовити повністю.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за генеральною угодою були укладені наступні договори поруки:

- договір поруки № 151314P3 від 24.01.2014, укладений між Банком, Позичальником та TOB «Ніко авто Інвест» (далі - Поручитель-1);

- договір поруки № 151314Р4 від 24.01.2014, укладений між Банком, Позичальником та TOB «Ніко Інвест» (далі - Поручитель-2);

- договір поруки № 27114Р6 від 08.05.2014, укладений між Банком, Позичальником та TOB «Ніко - Україна» (далі - Поручитель-3), разом - Поручителі та договори поруки.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1 договорів поруки Поручитель зобов'язався перед Банком як кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання Позичальником основного зобов'язання.

Під основним зобов'язанням у договорах поруки сторони погодили вважати зобов'язання Позичальника, передбачені генеральною угодою з усіма чинними кредитними договорами, які укладаються в рамках генеральної угоди, щодо відшкодування кредиту, процентів, штрафних санкцій, а також всіх та будь-яких витрат, пов'язаних з наданням та обслуговуванням кредиту (п. 1 договорів поруки).

Частинами 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 4.1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» у розгляді справ за позовом кредитора до боржника та поручителя як солідарних боржників господарським судам слід враховувати, що відповідно до статті 543 Цивільного кодексу України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

За п. 3.2. договорів поруки у випадку невиконання Позичальником основного зобов'язання Кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у Поручителя та/або Позичальника, як у солідарних боржників.

З матеріалів справи випливає, що Банк звертався з вимогами щодо погашення заборгованості як до Позичальника, так і до Поручителів, що підтверджується вимогами №№ 040-06/3151, 040-06/3150, 040-06/3154 та 040-06/3152 від 09.06.2016.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 19 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/369 від 29.06.2010 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що господарський суд може прийняти рішення про стягнення з відповідача суми заборгованості саме в іноземній валюті у спорах, пов'язаних із здійсненням валютних операцій у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 Цивільного кодексу України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»).

При цьому законом прямо не передбачено обов'язку господарського суду зазначати в резолютивній частині рішення про стягнення заборгованості в іноземній валюті еквівалент такої суми в гривнях.

Якщо ж у відповідних випадках позивач просить зазначити в резолютивній частині судового рішення зі спору, пов'язаного зі стягненням суми заборгованості в іноземній валюті, також і гривневий еквівалент (за офіційним курсом Національного банку України) або лише гривневий еквівалент, то суд з урахуванням конкретних обставин справи може задовольнити будь-яке з таких клопотань.

З огляду на викладене, з урахуванням наявності заборгованості у Позичальника перед Банком за кредитом та процентами за користування кредитом по договору, за порушення третьою особою зобов'язання за Кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом та комісій за управління кредитом, приймаючи до уваги умови п. 3.2. договорів поруки, за яким у випадку невиконання Позичальником основного зобов'язання Кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у Поручителя та/або Позичальника, як у солідарних боржників, стягненню солідарно з Поручителів на користь Банку підлягає 165.315,40 доларів США (що еквівалентно 4.116.035,72 грн.) прострочених процентів за користування кредитом, 446.223,98 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитом, 74.086,21 грн. пені за порушення строків сплати комісії за управління кредитом та 25.677,63 грн. - 3% річних від простроченої суми боргу за процентами за кредитом.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачі доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надали.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Авто Інвест» (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ) 165.315 (сто шістдесят п'ять тисяч триста п'ятнадцять) доларів США 40 центів (що еквівалентно 4.116.035,72 грн.) прострочені проценти за кредитом, 520.310 (п'ятсот двадцять тисяч триста десять) грн. 19 коп. пені, 25.677 (двадцять п'ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 63 коп. - 3% річних, 69.930 (шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко Інвест» (01004, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 5, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ) 165.315 (сто шістдесят п'ять тисяч триста п'ятнадцять) доларів США 40 центів (що еквівалентно 4.116.035,72 грн.) прострочені проценти за кредитом, 520.310 (п'ятсот двадцять тисяч триста десять) грн. 19 коп. пені, 25.677 (двадцять п'ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 63 коп. - 3% річних, 69.930 (шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніко-Україна» (01021, м. Київ, Печерській узвіз, буд. 13, оф. 15 А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 127, ) 165.315 (сто шістдесят п'ять тисяч триста п'ятнадцять) доларів США 40 центів (що еквівалентно 4.116.035,72 грн.) прострочені проценти за кредитом, 520.310 (п'ятсот двадцять тисяч триста десять) грн. 19 коп. пені, 25.677 (двадцять п'ять тисяч шістсот сімдесят сім) грн. 63 коп. - 3% річних, 69.930 (шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот тридцять) грн. 35 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.10.2017.

СуддяВ.В.Сівакова