РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2017 р. Справа № 902/326/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Гудак А.В.
судді Огороднік К.М. ,

судді Філіпова Т.Л.
секретар судового засідання Драчук В.М.
за участю представників:
позивача Філімонова І.О. довіреність в справі;
відповідача не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Військової частини НОМЕР_1 на рішення господарського суду Вінницької області від 16.05.17 р. у справі № 902/326/17 (суддя Білоус В.В.)
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )
до: ДП "45 експериментальний механічний завод" (21100, м. Вінниця, вул. Стрілецька,57)
про стягнення суми нестачі у розмірі 27017,4 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Вінницької області від 16.05.2017 по справі №902/326/17 (суддя Білоус В.В.) в задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до ДП "45 експериментальний механічний завод" про стягнення суми нестачі у розмірі 27017,4 грн., відмовлено.
Рішення господарського суду мотивоване тим, що акт технічного стану від 30.04.2013 року №З50/129/137/2/368/пс є неналежним доказом в розумінні ст.32, 33, 34 ГПК України, а тому відсутні підстави для задоволення позову у зв`язку із недоведеністю позивачем належними доказами обставин викладених в позовній заяві.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 16.05.2017 у справі №902/326/17 та ухвалити нове рішення, яким позов Військової частини НОМЕР_1 до ДП "45 експериментальний механічний завод" (як правонаступник ДП "732 Вінницький ремонтний завод") про відшкодування збитків за фактом розукомплектування спеціальної техніки, задовольнити у повному обсязі.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 902/326/17 у складі: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Огороднік К.М., суддя Крейбух О.Г..
Розпорядженням керівника апарату суду від 29.08.2017 у зв`язку з перебуванням у відпустці головуючого судді (судді-доповідача) по справі №902/326/17 - Юрчука М.І. у період з 28 серпня 2017 р. по 11 вересня 2017 р. включно та відповідно до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 9.2. Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/326/17.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 902/326/17 у складі: головуючий суддя Гудак А.В., Огороднік К.М., суддя Крейбух О.Г.
Розпорядженням керівника апарату суду від 29.08.2017 у зв`язку з перебування у відпустці судді-члена колегії по справі №902/326/17 - Крейбух О.Г. у період з 28 серпня 2017 р. по 01 вересня 2017 р. включно та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №902/326/17.
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 902/326/17 у складі: головуючий суддя Гудак А.В., Огороднік К.М., суддя Філіпова Т.Л.
Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 колегією суддів у складі: головуючий суддя Гудак А.В., Огороднік К.М., суддя Філіпова Т.Л. прийнято апеляційну скаргу до провадження. та розгляд скарги призначено на 05.10.2017 о 10:00 год.
05.10.2017 на адресу суду представником позивача подане клопотання про долучення до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 30.08.2017 витяг з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України щодо позивача
Представник позивача в судовому засіданні 05.10.2017 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просить його скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити, з мотивів наведених в апеляційній скарзі. Поряд з цим, заявив суду усне клопотання про відкладення розгляду справи. Колегією суддів, дане клопотання представника позивача відхилено.
В судове засідання 05.10.2017 відповідач, своїх представників не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Стаття 22 ГПК України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.
Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями) у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дана правова позиція і є підставою у відхиленні клопотання представника позивача про відкладення розгляду даної справи.
Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).
Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача та додаткового представника позивача.
Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.
Заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні 05.10.2017, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Вінницької області від 16.05.2017 у справі № 902/326/17 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, що для проведення капітального ремонту на ДП "732 Вінницький ремонтний завод" (в подальшому - ДП 45 експериментальний механічний завод) військовою частиною НОМЕР_2 (м. Арциз) (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_3 , в подальшому - НОМЕР_1 ) мала бути передана спеціальна техніка ТМ-59 в/н 45-27пу (теплова машина) для проведення капітального ремонту за нарядом № 151/97/8-В від 30.05.1997 року (а.с. 7-8).
25.10.1998 теплова машина ТМ-59 здана представниками військової частини НОМЕР_3 м. Арциз (правонаступник в/ч НОМЕР_2 ) і на момент передачі техніка була частково розукомплектована відповідно до прийомо - здаточного акту № 27/98 на прийняття в ремонт автомобіля (тягача) від 25.10.1998 , затвердженого директором ДП МОУ 732 військовий завод (а.с.9-11).
Поряд з цим, позивач зазначає, що у період з 1998 року по 2013 рік теплова машина ТМ-59 знаходилась у ремонтному фонді 732 ВЗ м. Вінниця (в подальшому ДП 732 Вінницький ремонтний завод) в очікуванні списання у технологічному порядку. Вказує про те, що відповідно до наряду № Е-109 від 07.10.2003 року теплова машина ТМ- 59 була передана до військової частини НОМЕР_4 військовою частиною НОМЕР_5 . Вказує про те, що протягом періоду з 2008 по 2013 рік представники військової частини НОМЕР_1 в особі начальника інженерно-аеродромної служби та матеріально - відповідальних осіб неодноразово під час проведення планових перевірок господарської діяльності частини (інвентаризації) перевіряли наявність та технічний стан теплової машини. Акти технічного стану техніки не складались у зв`язку з категоричною відмовою керівництва військового заводу їх підписувати.
Однак, матеріалами справи встановлено відсутність жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують вищезазначені твердження позивача.
Колегією суддів встановлено, що відповідно до телеграми від 24.04.2013 відповідно до затвердженого графіку з 29.04. по 30.04.2013 планувалась вилучення теплова машина ТМ-59 з ремонтного фонду ДП 732 Вінницький ремонтний завод та передача її на зберігання військової частини НОМЕР_6 (а.с. 12).
Відповідно до акту технічного стану теплової машини ТМ-59 військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2013 №350/129/137/2/368/пс під час вилучення з Державного підприємства « 732 Вінницький ремонтний завод» була встановлена нестача ряду комплектуючих частин ТМ-59. Про що, в даному акті вставлено, що теплова машина ТМ-59 знаходиться у непрацездатному стані (а.с.13-17).
16.07.2015 військовою частиною НОМЕР_1 на адресу директора ДП732 Вінницького ремонтного заводу було надіслано претензію №24/1453 щодо повернення невистачаючих комплектуючих частин або відшкодування завданих розукомплектуванням збитків (а.с. 18).
14.08.2015 Державне підприємство 45 експериментальний механічний завод на адресу Військової частини НОМЕР_1 надіслав лист-відповідь №324/1 про відхилення претензії позивача. В даному листі відповідач зазначає про те, що відповідно до наказу ДК "Укроборонпром" від 25.03.2013 року №91 "Про реорганізацію ДП "732 Вінницький ремонтний завод", ДП "45 експериментальний механічний завод" (м. Вінниця) визначено правонаступником всіх прав та обов`язків ДП "732 Вінницький ремонтний завод". Поряд з цим, звертає увагу позивача на те, згідно передавального акту приймання-передачі активів, власного капіталу та зобов`язань ДП « 732 ВРЗ» у зв`язку із його реорганізацією шляхом приєднання до ДП « 45 ЕМЗ» від 13.01.2015 жодних даних, які свідчили про договірні відносини взаєморозрахунки (дебіторська та/або кредиторська заборгованість) та фактично виконання умов договорів, між ДП « 732 ВРЗ» та військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.01.2008 по 01.08.2013 не відображено. Крім того, ДП « 45 ЕМЗ» від ДП « 732 ВРЗ» не отримало жодних актів на знищення документів. Також, наголошує, що відповідно до п. 3 наказу ДК "Укроборонпром" від 25.03.2013 року №91 "Про реорганізацію ДП "732 Вінницький ремонтний завод" для заявлення кредиторами ДП « 732 ВРЗ» своїх вимог був встановлений двомісячний термін з дня опублікування повідомлення рішення про припинення ДП « 732 ВРЗ». Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців України ДП « 732 ВРЗ» з 27.03.2013 перебуває в стані припинення та до 05.06.2013 встановлено строк для заявлення кредиторами своїх вимог. Отже, ДП « 45ЕМЗ» повідомляє про відсутність правових підстав розгляду претензії.
У зв`язку із викладеним, позивач, на підставі ст. 224 Господарського кодексу України, просив стягнути з відповідача понесені збитки - у розмірі 27017,40 грн.
Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання сторін свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 61 ЦК України "Підряд".
Статтею 193 ГК України, встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Оскільки положеннями Господарського кодексу України не врегульовані відносини підряду, до спірних правовідносин сторін повинні застосовуватись положення про підряд, визначені главою 61 Цивільного кодексу України.
Так, відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2 - 4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
Згідно зі ст. 857 ЦК України робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
Статтею 859 ЦК України встановлено, що якщо договором або законом передбачено надання підрядником замовникові гарантії якості роботи, підрядник зобов`язаний передати замовникові результат роботи, який має відповідати вимогам статті 857 цього Кодексу протягом усього гарантійного строку. Гарантія якості роботи поширюється на все, що становить результат роботи, якщо інше не встановлено договором підряду.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, у тому числі, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
За приписами ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.
За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає (постанова Верховного Суду України від 18 березня 2015 р. у справі N 3-18гс15).
На підтвердження протиправної поведінки відповідача, що полягає у неналежному виконанні зобов`язання, позивач посилається на акт технічного стану від 30.04.2013 №350/129/137/2/368/пс, складений працівниками Військової частини НОМЕР_1 , у якому вказано, як причину зносу або пошкодження - розукомплектування автомобіля під час зберігання у ремонтному фонді державного підприємства «732 Вінницький ремонтний завод».
Вказані доводи позивача спростовуються приписами Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25 квітня 1966 р N П-7(далі за текстом Інструкція П-7). Зазначена Інструкція П-7 визначає порядок і строки приймання продукції і товарів за якістю відповідно до п. 45 Положення про поставки продукції виробничо-технічного призначення, що затверджено постановою Радою Міністрів СРСР № 888 від 25.07.1988.
Вищевказані нормативні акти є діючими згідно з Постановою Верховної Ради України від 12 вересня 1991 р. № 1545-ХІІ "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР".
Згідно п.9 Інструкції П-7, акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, який виявив приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов`язковими для сторін правилами.
Пунктом 16 Інструкції П-7, при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції) , одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншою однорідної продукцією.
Одержувач також зобов`язаний викликати для участі в продовженні приймання продукції і складання двостороннього акта представника виробника (відправника) з іншого міста, якщо це передбачено в Основних і Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах при договорі.
У разі поставки з того ж міста виклик представника виробника (відправника) і його явка для участі в перевірці якості і комплектності продукції і складанні акта є обов`язковими.
У повідомленні про виклик, направленому виробнику (відправнику), повинно бути зазначено:
а) найменування продукції, дата і номер рахунку-фактури або номер транспортного документу, якщо до моменту виклику рахунок не отримано;
б) основні недоліки, виявлені в продукції;
в) час, на який призначено приймання продукції за якістю або комплектністю (в межах встановленого для приймання терміну);
г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.(п. 17 Інструкції П-7)
Згідно п.18 Інструкції П-7, повідомлення про виклик представника виготовлювача (Відправника) повинно бути направлено (передано) йому по телеграфу (Телефону) не пізніше 24 годин, а в відношенні продукції яка швидко псується негайно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або упаковки встановленим вимогам, якщо інші терміни не встановлені Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими для сторін правилами або договором.
Згідно п.22 Інструкції П-7, для участі в прийманні продукції повинні виділятися особи, компетентні (за родом роботи, за освітою, з досвіду трудової, діяльності) в питаннях визначення якості та комплектності підлягає прийманню продукції. Матеріально відповідальні і підпорядкування їм особи, а також особи, здійснюють облік, зберігання, приймання та відпуск матеріальних цінностей, як представники громадськості підприємств-одержувачів виділятися не повинні. Зокрема, не можуть виділятися в якості представників громадськості підприємства-одержувача керівники підприємств та їх заступники (І в тих випадках, коли вони не є матеріально відповідальними особами), працівники відділу технічного контролю, бухгалтери, товарознавці, пов`язані з обліком, зберіганням, відпуском і прийманням матеріальних цінностей, працівники юридичної служби цих підприємств, претензіоністи.
Пунктом 29 Інструкції П-7 передбачено, що за результатами приймання продукції за якістю і комплектністю за участю представників, зазначених у пп. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю і комплектністю.
У цьому акті має бути зазначено:
а) найменування одержувача продукції та його адреса;
б) номер і дата акта, місце приймання продукції, час початку і закінчення приймання продукції; у випадках, коли приймання продукції за участю представників, зазначених у пп. 19 і 20 цієї Інструкції, зроблена з порушенням встановлених термінів приймання, в акті повинні бути вказані причини затримки приймання, час їх виникнення та усунення;
в) прізвища, ініціали людей, які брали участь в прийманні продукції за якістю і в складанні акта, місце їх роботи, займані ними посади, дата і номер документа про повноваження представника на участь у перевірці продукції за якістю і комплектністю, а також вказівку про те, що ці особи ознайомлені з правилами приймання продукції за якістю;
г) найменування та адреси виробника (відправника) і постачальника;
д) дата і номер телефонограми або телеграми про виклик представника виробника (відправника) або відмітка про те, що виклик виробника (відправника) Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов`язковими правилами або договором не передбачений ;
е) номери і дати договору на поставку продукції, рахунки-фактури, транспортної накладної (коносамента) і документа, що посвідчує якість продукції;
ж) дата прибуття продукції на станцію (пристань, порт) призначення, час видачі вантажу органом транспорту, час розкриття вагона, контейнера, автофургона та інших опломбованих транспортних засобів, час доставки продукції на склад одержувача;
з) номер і дата комерційного акта (акта, виданого органом автомобільного транспорту), якщо такий акт був складений при отриманні продукції від органу транспорту;
і) умови зберігання продукції на складі отримувача до складання акта;
к) стан тари і упаковки в момент огляду продукції, зміст зовнішнього маркування тари та інші дані, на підставі яких можна зробити висновок про те, в чиїй упаковці пред`явлена ??продукція - виробника або відправника, дата розкриття тари і упаковки. Недоліки маркування, тари та упаковки, а також кількість продукції, до якого належить кожен із встановлених недоліків;
л) при вибірковій перевірці продукції - порядок відбору продукції для вибіркової перевірки із зазначенням підстави вибіркової перевірки (стандарт, технічні умови, Особливі умови поставки, інші обов`язкові правила і договір);
м) за чиїми пломбами (відправника або органу транспорту) відвантажена і отримана продукція, справність пломб, відбитки на них; транспортне маркування місць (за документами і фактично), наявність або відсутність пакувальних ярликів, пломб на окремих місцях;
н) кількість (вага), повне найменування та перерахування пред`явленої до огляду і фактично перевіреної продукції з виділенням продукції забракованої, підлягає виправленню у виробника або на місці, у тому числі шляхом заміни окремих деталей, а також продукції, сорт якої не відповідає сорту, вказаному в документі, що засвідчує її якість. Детальний опис виявлених недоліків та їх характер;
о) підстави, за якими продукція переводиться в більш низький сорт, з посиланням на стандарт, технічні умови, інші обов`язкові правила;
п) кількість некомплектної продукції та перелік відсутніх частин, вузлів і деталей і вартість їх;
р) номери стандартів, технічні умови, креслення, зразки (еталони), за якими здійснювалася перевірка якості продукції;
с) номер робітника, що відмічає браковану продукцію підприємства-виробника продукції, якщо на продукції такий номер вказаний;
т) чи зроблений відбір зразків (проб) і куди вони спрямовані;
у) інші дані, які, на думку осіб, що беруть участь у прийманні, необхідно вказати в акті для підтвердження неналежної якості або некомплектності продукції;
ф) висновок про характер виявлених дефектів у продукції та причина їх виникнення.
Пунктом 30 Інструкції П-7 встановлено, що акт повинен бути підписаний всіма особами, що брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. Особа, яка не згідна зі змістом акта, зобов`язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку.
В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акту, що містить дані, що не відповідають дійсності.
Якщо між виробником (відправником) і одержувачем виникнуть розбіжності в характері виявлених дефектів і причини їх виникнення, то для визначення якості продукції одержувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертів, представників відповідної інспекції з якості або іншої компетентної організації.
Згідно пункту 31 Інструкції П-7, до акта, складеного в порядку, передбаченому в п. 29 цієї Інструкції, мають бути додані:
а) документи виробника (відправника), що засвідчують якість і комплектність продукції;
б) пакувальні ярлики з тарних місць, в яких встановлена неналежна якість і некомплектність продукції;
в) транспортний документ (накладна, коносамент);
г) документ, що засвідчує повноваження представника, виділеного для участі у прийманні;
г1) акт, складений відповідно до п. 16 цієї Інструкції;
д) акт відбору зразків (проб) і висновок за результатами аналізу (випробування) відібраних зразків (проб);
е) інші документи, що можуть свідчити про причини псування (погіршення) якості продукції або її некомплектності (комерційні акти, для швидкопсувних вантажів відомості про температурний режим, а також відомість подачі і прибирання вагонів, пам`ятка прийомоздавача при вивантаженні вантажу вантажоодержувачем на місцях загального користування та ін.).
Матеріалами справи встановлено, що в наряді на ремонт № 151/97/8-В від 30.05.1997 року на який посилається позивач як на одну з підстав позовних вимог, не вказано звання та посади особи яка поставила підпис в графі "прийняв".
Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, даний наряд дійсний по 30.12.1997 в той же час, дата приймання в наряді зазначена 25.09.1998 р.
Крім того, в акті технічного стану від 30.04.2013 №З50/129/137/2/368/пс не вказано місця його складання, відсутнє зазначення дати прийняття машини, оскільки дата складання акту і дата прийняття машини не є тотожними поняттями та на бланку цього акту під вказані дати відведені різні графи. У даному акті зазначено, що представники ДП 732 Вінницький ремонтний завод від прийняття участі в роботі комісії та підписання акту технічного стану відмовилися, проте не зазначено прізвища, ініціалів, посади представників ДП 732 Вінницький ремонтний завод який відмовилися від підписання вказаного акту, що встановлює, що даний акт складений в односторонньому порядку. Розділ акту "Здав" не підписано представником відповідача. Також позивачем всупереч вищезазначених приписів інструкції не надано доказів вручення представнику ДП 732 Вінницький ремонтний завод примірника акту технічного стану від 30.04.2013 №З50/129/137/2/368/пс.
Отже, суд першої інстанції правильно застосував норми Інструкції П-7 щодо приймання товарів по комплектності та якості, оскільки дана Інструкція П-7 згідно п.1 регулює питання прийому продукції по якості та комплектності, якщо не встановлені інші обов`язкові правила.
Також, колегія суддів зазначає, що всі претензійні матеріалами повинні бути оформлені у відповідності до Інструкції П-7.
Пунктом 40 встановлено, що претензія, яка випливає з поставки продукції, що не відповідає по якості, комплектності, тарі, упаковці і маркуванню стандартам, технічним умовам, кресленням, рецептурами, зразками (еталонами), пред`являється одержувачем (покупцем) виробнику (відправнику, постачальнику) у встановлений строк.
До претензії про поставку продукції неналежної якості або некомплектності мають бути додані акт і документи, зазначені в пп. 31 і 34 цієї Інструкції, якщо їх немає у виробника (відправника, постачальника)
Однак, всупереч вищевказаних приписів позивач звернувся до відповідача з претензією більш ніж через 2 роки після складання позивачем акту технічного стану від 30.04.2013 №350/129/137/2/368/пс.
Відповідно до вищевикладеного, колегія суддів встановила, що стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача за позовом про відшкодування збитків за фактом розукомплектування спеціальної техніки у розмірі 27017 грн. 40 коп., суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні цих вимог.
У роз`ясненні Вищого господарського суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов`язаних з відшкодуванням шкоди» зазначається, що вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків (відшкодування шкоди), господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності, а саме наявність правил поведінки, встановленого законом або договором; наявність факту порушення такого правила поведінки винною особою; наявність збитків у потерпілої особи; наявність безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони.
В даному випадку, позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення, а саме порушень відповідачем, у зв`язку з чим відсутня протиправна поведінка та вина відповідача щодо збитків за фактом розукомплектування спеціальної техніки в розмірі 27017 грн. 40 коп.
На підставі вищевикладеного, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи. Інших обставин, що могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, в ході апеляційного провадження не наведено.
Судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Вінницької області від 16.05.17 р. у справі № 902/326/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Рішення господарського суду Вінницької області від 16.05.17 р. у справі № 902/326/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Філіпова Т.Л.