донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.10.2017р. справа №905/1415/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Татенко В.М., Чернота Л.Ф.
секретар судового засідання Акімова К.К.
за участю представників сторін:
від позивача:Бабій О.В. (довіреність №09-18/5633 від 13.04.2017р.);
від відповідача:Гарбузова Т.О. (довіреність №2901 від 20.06.2017р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від05.09.2017р. (повний текст підписано 11.09.2017р.)
по справі№905/1415/17 (суддя Курило Г.Є.)
за позовомПриватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь», м. Маріуполь Донецької області
до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман Донецької області
простягнення штрафу в розмірі 662086,32грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Азвосталь», м. Маріуполь Донецької області (Позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман Донецької області (Відповідач) про стягнення штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 662086,32грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 05.09.2017р. (повний текст підписано 11.09.2017р.) у справі №905/1415/17 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» були задоволені частково, стягнуто з Відповідача штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 463460,42грн.

Рішення місцевого суду було вмотивовано доведеністю матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх обов'язків зі своєчасної доставки вантажу, втім, враховуючи всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану Позивач, ускладнення в господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій Відповідача, а також беручи до уваги наявність обставин проведення антитерористичної операції на території Донецькій області на теперішній час, відсутність в діях Відповідача прямого умислу на порушення зобов'язання, з урахуванням матеріальних інтересів Позивача та враховуючи фінансовий стан Відповідача, суд, керуючись ст.83 Господарського процесуального кодексу України, частково задовольнив клопотання Відповідача та зменшити розмір стягуваного штрафу на 30%, а саме до 463460,42грн.

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 05.09.2017р. у справі №905/1415/17 змінити, зменшивши розмір штрафу за несвоєчасну доставку вантажів до 10% від суми позову - 66208,63грн.

Підставою для зміни рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне з'ясування останнім обставин справи, оскільки було достатньо підстав для більш суттєвого зменшення суми стягуваного штрафу, а саме:

- порушення термінів доставки вантажу мали місце з поважних та незалежних від перевізника причин. Так, фактично вся залізнична мережа Регіональної філії «Донецька залізниця» знаходиться в зоні проведення АТО, що значно ускладнює транспортне сполучення та забезпечення виконання вимог положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів, які були затверджені задовго до початку проведення АТО. Окрім того, у зв'язку з єдиним залізничним сполученням з містом Маріуполь (ділянка залізниці між ст. Волноваха та ст. Камиш Зоря) обсяги перевезення вантажів значно перевищують пропускну здатність. Також, з моменту набрання чинності Тимчасовим порядком здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей було ускладнено перевезення вантажів з непідконтрольної українській владі території на адресу Позивача.

- проведення АТО та бойових дій у межах Донецької та Луганської областей суттєво вплинули на фінансове становище Регіональної філії «Донецька залізниця». Так, за підсумками роботи за 2016р. філія отримала збиток в сумі 77031,00тис.грн., що підтверджується звітом про фінансові результати за 2016р.

- відсутність завданих Позивачу збитків у зв'язку з порушенням термінів доставки вантажу залізницею, враховуючи, що в більшості випадків прострочення доставки вантажу мало місце не перевезення вантажу, а перевезення порожніх власних вагонів.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Зубченко І.В. і Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.09.2017р. було порушено апеляційне провадження у справі №905/1415/17 із призначенням розгляду скарги на 03.10.2017р. об 14:15.

Протоколом автоматичної зміни складу суддів від 29.09.2017р. у зв'язку з перебування судді Зубченко І.В. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Татенко В.М.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засіданні 03.10.2017р. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу, вказавши на запитання суду, що через збільшення тарифної відстані для обслуговування Позивача у зв'язку із змінами схеми маршрутів, зумовлених впливом АТО, Позивач здійснює оплату послуг Відповідача у повному обсягу без будь-яких пільг з цього приводу.

Представник Позивача у судовому засіданні 03.10.2017р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві №09-5/24 від 25.09.2017р. (а.с.а.с.44-50 т.2)

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Таким чином, розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, протягом травня 2017р. Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» було здійснено доставку вантажу залізним транспортом.

Так, на підтвердження факту здійснення означених перевезень, до матеріалів справи було залучено копії залізничних накладних (а.с.а.с.55-240 т.1), одержувачем вантажу в яких визначено Приватне акціонерне товариство «Азвосталь» (Вантажоодержувач) та з яких вбачається, що доставка вантажу повинна була здійснюватися на станцію призначення Сартана Донецької залізниці.

Проте, як стверджував Позивач (Вантажоодержувач) та було встановлено місцевим судом, перевезення вантажу за вказаними накладними було здійснено із порушенням строків доставки, визначених Статутом залізниць України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р. та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р.

За таких обставин, на підставі положень ст.116 Статуту залізниць України, Приватним акціонерним товариством «Азвосталь» було нараховано суму штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в травні 2017р. в розмірі 662086,32грн., з вимогами про стягнення з Відповідача якого останній звернувся до Господарського суду Донецької області (розрахунок штрафу, з посиланням на належну кількість днів доставки та днів прострочення такої доставки щодо кожного залізничної накладної, додається (а.с.а.с.8-9а т.1)

В свою чергу, Відповідач (Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця») у відзиві на позовну заяву (а.с.а.с.1,2 т.2) просив зменшити розмір нарахованої суми штрафу до 5% від суми позову - 33104,32грн., надаючи на підтвердження свого фінансового становища, яке погіршилось внаслідок проведення АТО та бойових дій у межах Донецької та Луганської областей (за підсумками роботи за 2016р. філія отримала збиток в сумі 77031,00тис.грн.), звіт про фінансові результати за 2016р. (а.с.4 т.2), а також схему Донецької залізничної дороги (а.с.5 т.2), з якої вбачається, що фактично вся залізнична мережа Регіональної філії «Донецька залізниця» знаходиться в зоні проведення АТО, що значно ускладнює транспортне сполучення та забезпечення виконання вимог положень Статуту залізниць України і Правил перевезення вантажів, які були затверджені задовго до початку проведення АТО.

Таким чином, розглянувши позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Азвосталь» та пояснення Відповідача, місцевий господарський суд своїм рішенням, встановивши доведеність матеріалами справи факту неналежного виконання Залізницею (Відповідачем) своїх обов'язків зі своєчасної доставки вантажу, задовольнив позовні вимоги частково, зменшивши розмір стягуваного штрафу на 30%, а саме до 463460,42грн., приймаючи до уваги відсутність доказів, які свідчили б про погіршення фінансового стану Позивач, ускладнення в господарській діяльності чи завдання йому збитків в результаті дій Відповідача, а також беручи до уваги наявність обставин проведення антитерористичної операції на території Донецькій області на теперішній час, відсутність в діях Відповідача прямого умислу на порушення зобов'язання.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Сутність розглядуваного спору, як вірно було встановлено судом першої інстанції, полягає у застосуванні штрафних санкцій за порушення у вигляді несвоєчасної доставки вантажу, терміни якої передбачені Статутом залізниць України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р. та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р.

Відтак, зважаючи на статус сторін та характер правовідносин між ним, останні регламентуються, насамперед, Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, Статутом залізниць України, Правилами обчислення термінів доставки вантажу та іншими підзаконними нормативно-правовими актами.

Згідно ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.173-175 Господарського кодексу України. Оскільки ч.2 ст.307 Господарського кодексу України та ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України вказують на можливість підтвердження укладання договору перевезення вантажу фактом складання провізного документу, у тому числі накладної, таким чином наявні в матеріалах справи залізничні накладні є належним підтвердженням виникнення між Позивачем та Відповідачем договірних правовідносин з перевезення вантажу.

Між тим, ч.5 ст.306 Господарського кодексу України передбачає регламентацію умов перевезення вантажів серед іншого транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Так, згідно з приписами ст.22 Статуту залізниць України, за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов'язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до ст.41 означеного Статуту, залізниці зобов'язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

В п.1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажу встановлено, що термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

В свою чергу, п.п.1.1, 2.1 вказаних Правил визначено терміни, в які залізниці зобов'язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, у разі перевезення вантажною швидкістю вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200км. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Разом з тим, згідно з пу.2.4 наведених Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з п.1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов'язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до п.2.10 Правил обчислення термінів доставки вантажу, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п.2.9 Правил). Проте, наявні в матеріалах справи залізничні накладні не містять відповідної відмітки, яка б свідчила про право залізниці на збільшення терміну доставки вантажу з наведенням причин затримки, що у сукупністю із встановленими судом та не спростованими Скаржником фактами затримки, дозволяє констатувати наявність порушення у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, одним з наслідків якого за змістом ст.611 цього Кодексу є сплата неустойки.

В свою чергу, спеціальними нормами ст.116 Статуту залізниць України за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі: 10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби; 20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби; 30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб. Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув. Залізниця не несе відповідальності за порушення термінів доставки, якщо порушення сталося внаслідок стихійного лиха або з інших, не залежних від залізниці обставин.

Враховуючи, що факт несвоєчасної доставки Відповідачем вантажу встановлений належними у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами (наявні в матеріалах справи залізничні накладні з датою відправлення та отримання вантажу без відповідної відмітки, яка б свідчила про право залізниці на збільшення терміну доставки такого вантажу з наведенням причин затримки), достовірність яких Відповідачем не заперечується, як і факт несвоєчасної доставки вантажу, апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунки Позивача (а.с.а.с.8-9а т.1), погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з Відповідача на користь Позивача штрафу за несвоєчасну доставки вантажу на підставі ст.116 Статуту залізниць України, розмір якого визначений у відповідності до встановлених матеріалами справи фактичних обставин.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України суд як орган державної влади управнений діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Так, право суду при прийнятті рішення на зменшення у виняткових випадках розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачено п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Втім, означена процесуальна норма реалізується судом в контексті дотримання ним норм ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, які вимагають дослідження та встановлення наступних обставин: ступінь виконання зобов'язань боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; наявність збитків внаслідок невиконання зобов'язань та співвідношення розміру збитків із розміром стягуваних штрафних санкцій.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу Скаржникові, що навіть за умов належного доведення стороною у справі означених вище матеріально-правових підстав для застосування зменшення судом розміру стягуваної неустойки, фактична реалізація такого зменшення при прийнятті рішення залишається правом, а не обов'язком суду. В розглядуваному випадку, місцевим судом за заявою Відповідача таке право з наведенням відповідного обґрунтування було застосовано, зважаючи на що сутність апеляційних вимог фактично зводяться до ревізії степеню встановленого місцевим судом співвідношення суми, що має бути стягнута з Відповідача в контексті викладених ним доводів, до суми штрафу, суб'єктивне право на отримання якого доведено Позивачем.

С оскаржуваного рішення вбачається, що всі доводи, які висуваються Скаржником в обґрунтування його позиції щодо запровадження іншого (більшого) розміру відсотків зменшення стягуваного штрафу на стадії апеляційного перегляду справи були оцінені і враховані місцевим судом при частковому задоволені клопотання Відповідача і зменшенні суми стягуваного штрафу на 30% - до 463460,42грн.

Наразі, Відповідачем не тільки юридично не обґрунтовано, виходячи з чого обставини:

- проведення АТО, які були відомі до моменту виникнення розглядуваних правовідносин з перевезення між сторонами з урахуванням періоду часу оформлення залізничних накладних (березень-травень 2017р.), відносно перевезень, за якими нараховано заявлений до стягнення штраф;

- здійснення перевезень за такими правовідносинами в межах контрольованих українською владою територій;

- збиткової діяльності певної регіональної філії, що не є юридичної особи, по відношенню до якої застосовуються передбачені діючим законодавством заходи відповідальності за допущені порушення взятих зобов'язань, обов'язковість дотримання яких ґрунтується на приписах ст.629 Цивільного кодексу України,

зумовлюють зменшення стягуваного штрафу до 10%, але й залишено поза увагою, що діюче законодавство не містить чітких критеріїв визначення конкретного розміру відсотків зменшення штрафу судом в тому чи іншому випадку, тоді як зміна переглядуваного рішення за змістом ст.104 Господарського процесуального кодексу України вимагає встановлення відповідного порушення норм матеріального або процесуального законодавства, допущеного місцевим судом.

В цілому, враховуючи суб'єктний склад сторін цього спору в контексті статусу Відповідача, 100% статутного фонду якого належить державі в силу положень ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014р. «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», апеляційний суд вважає за можливе розглядати питання щодо зменшення розміру стягуваного штрафу згідно апеляційних вимог Скаржника у світлі положень ст.1 ратифікованого Україною Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р.

Дійсно, згадуваний статус Відповідача у світлі усталеної практики ЄСПЛ дозволяє констатувати наявність «держави» в розглядуваних правовідносинах щодо стягнення нарахованого у визначених діючим законодавством межах штрафу на користь Позивача як особи приватного права, законні очікування на отримання якого підпадають під визначення «майна». Відтак, апеляційні вимоги Відповідача щодо додаткового (порівняно із застосованим місцевим судом) зменшення розміру належних до отримання Позивачем сум штрафу можна розглядати як наміри запровадити втручання в право мирного володіння своїм майном шляхом позбавлення (див. п. 46 рішення у справі «Жовнер проти України») такого майна в частині, що відповідає зменшенню.

Наразі, оцінка виправданості втручання у право власності у відповідності до наведеної норми п.1 ст.1 Першого протоколу зумовлює з'ясування критеріїв позбавлення «в інтересах суспільства» та «на умовах, передбачених законом», а також «пропорційності», що узгоджується із підходом ЄСПЛ, приведеним в п.п.47-55 рішення у справі «Україна-Тюмень проти України». Втім, хоча можливість запровадження зменшення стягуваного штрафу дійсно передбачена законом, однак Скаржником жодною мірою не доведено існування «суспільного інтересу»/легітимної мети такого зменшення у визначених ним межах. Крім того, враховуючи, що зумовлена проведенням АТО на території Донецької і Луганської областей зміна шляхів перевезення (ускладнення транспортного сполучення) залізницею за наданою схемою (а.с.5 т.2) для забезпечення потреб Позивача за поясненнями останнього, підтвердженими і представником Скаржника у судовому засіданні 03.10.2017р., призвела до відповідного збільшення сплачуваних ним витрат зі сплати залізничного тарифу (а.с.а.с.14-16 т.2) через збільшення тарифної відстані, що не було спростоване Скаржником, посилання останнім на збільшення такої відстані як на об'єктивну підставу затримок і звільнення від обов'язку сплачувати штраф без надання доказів щодо пропорційного зменшення розміру оплати своїх монопольних послуг для Позивача не може сприйматися у якості підстави для задоволення апеляційних вимог і в світлі згадуваного принципу «порційності».

Таким чином, оскільки будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок апелянта витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 05.09.2017р. (повний текст підписано 11.09.2017р.) у справі №905/1415/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 05.09.2017р. (повний текст підписано 11.09.2017р.) у справі №905/1415/17 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О.Попков

Судді: В.М. Татенко

Л.Ф. Чернота

Надруковано 5 прим.: 1,2,3 - сторонам, 4-у справу, 5 - ГСДО