ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р.Справа № 916/976/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Федорончук Д.О.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 11.10.2017:

від позивача не зявився

від відповідача ОСОБА_1, за довіреністю

від третьої особи ОСОБА_2, за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Концерну „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі"

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2017

по справі № 916/976/17

за позовом: Концерну „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_4 оборони України

про визнання договору розірваним (припиненим),

У судовому засіданні 11.10.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Концерн „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі" (далі також позивач, Концерн) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі також відповідач, ФОП ОСОБА_3, Підприємець) про визнання розірваним (припиненим) договору № 28/2009 про надання прав платного користування місць для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ "Промтоварний ринок" по вул. Рожевій, укладеного 24.03.2009 між ОСОБА_4 оборони України, від імені якого діяло Державне підприємство ОСОБА_4 оборони України «Південь» (відповідно до договору доручення від 27.11.2008 та довіреності №220/1031/д від 27.11.2008) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Концерн, який відповідно до укладеного між ним та ОСОБА_4 оборони України договором доручення № 1 від 14.06.2016 отримав право вчиняти від імені останнього юридичні дії, пов'язані з укладенням та розірванням договорів з фізичними та юридичними особами, повідомив відповідача про розірвання з 27.02.2017 договору №28/2009 від 24.03.2009, згідно з п. 6.4 цього договору, однак Підприємець ухиляється від розірвання даного договору.

У правове обґрунтування позову Концерн послався на ст.ст. 526, 627, 759, 760, 783 ЦК України та ст.ст. 193, 283, 291 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.04.2017 відмовлено у прийнятті до розгляду вказаної позовної заяви.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 ухвалу Господарського суду Одеської області від 24 квітня 2017 року у справі №916/976/17 скасовано, справу №916/976/17 направлено до Господарського суду Одеської області для подальшого розгляду.

Ухвалою місцевого господарського суду від 23.06.2017 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №916/976/17 з призначенням справи до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду першої інстанції від 17.07.2017 залучено до участі у справі №916/976/17 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_4 оборони України (далі також Третя особа, ОСОБА_4).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.09.2017 по справі № 916/976/17 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що Концерн „Військторгсервіс" не надав суду доказів порушення його прав або охоронюваних законом інтересів, проте в позовній заяві саме себе він визначив в якості позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Не погодившись з даним рішенням суду, Концерн „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі" звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. При цьому, скаржник послався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи. Так, скаржник зазначив, що Концерн „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі" є належним позивачем у даній справі та уповноважений звертатися до суду з даним позовом, оскільки діє на підставі наданих повноважень. При цьому, Концерн зауважив, що відповідно до п. 2.3 договору доручення Концерн „Військторгсервіс" повинен отримувати 8% від загальної суми коштів, які надходять від підприємців за користуванням торговим місцем, а 92 % зобовязаний перераховувати на рахунок ОСОБА_4. Таким чином, ФОП ОСОБА_3 порушує майнові права ОСОБА_4 та Концерну „Військторгсервіс" в особі Філії, адже отримувати плату за користування даними місцями може лише Філія на підставі укладених договорів з ОСОБА_4, від імені якого діє Концерн „Військторгсервіс" та контрагентом, що не було враховано судом.

У відзиві на апеляційну скаргу Підприємець просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

10.10.2017 до Одеського апеляційного господарського суду надійшла заява Концерну „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі" про розгляд справи без участі представника позивача, оскільки він приймає участь у розгляді іншої справи (№504/1455/17), в якій участь представника визнана обовязковою.

У судовому засіданні 11.10.2017 представник відповідача підтримав свою правову позицію, представник ОСОБА_4 підтримав правову позицію Концерну.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників відповідача та третьої особи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 27.11.2008 між ОСОБА_4 оборони України (Довіритель) та Державним підприємством ОСОБА_4 оборони України „Південь" (Повірений) було укладено договір доручення, відповідно до п. 1.1 якого Довіритель доручає, а Повірений приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені ОСОБА_4 оборони України юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними особами про надання права платного користування 50 місцями для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул.Рожевій, збором і обліком грошових коштів, стягненням штрафів та судовим захистом інтересів сторін, які порушуються, оспорюються чи охороняються законом.

У подальшому 24.03.2009 між ОСОБА_4 оборони України (Сторона 1), від імені якого діяло Державне підприємство ОСОБА_4 оборони України „Південь", та гр-н(ка) ОСОБА_3 (Сторона 2) було укладено договір № 28/2009 про надання права платного користування місцем для встановлення 20-футових контейнерів на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул.Рожевій (далі також Договір).

Згідно п. 2.1 Договору Сторона 1 зобов'язується надати Стороні 2 торгове місце № 3777 на території „Промтоварний ринок" по вул.Рожева для встановлення торгових контейнерів.

У відповідності до п.2.2.2 Договору Сторона 2 зобовязується своєчасно здійснювати оплату за Договором.

Термін дії Договору визначений сторонами у п.6.1 цього Договору, а саме з 24.03.2009 до 24.03.2019.

Пунктом 6.3 Договору встановлено, що Договір розривається в односторонньому порядку при заборгованості по оплаті більше ніж 2 місяці.

У п. 6.4 Договору зазначено, що дія Договору припиняється у випадках:

- закінчення терміну, на який він був укладений;

- за ініціативою однієї із сторін. Сторона, яка виступає з ініціативою про припинення дії договору, повинна письмово повідомити про це іншу сторону за два місяці.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_3 в договорі від 24.03.2009 № 28/2009 вказана як фізична особа.

Разом з тим, ОСОБА_3 має статус фізичної особи підприємця, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Торгове місце № 3777, орендоване ОСОБА_3 за вказаним Договором, розташоване на території Промтоварний ринок і може використовуватися виключно для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи і характеру спірних правовідносин, судова колегія зазначає, що даний спір підвідомчий саме господарському суду.

30.11.2010 між Державним підприємством „ТВК" (Сторона-1), яке є правонаступником майнових прав та обов'язків державного підприємства "Південь", та ОСОБА_3 (Сторона-2) укладено додаткову угоду № 18 до Договору № 28/2009 від 24.03.2009, пунктом 4 якої передбачено, що Договір послуг вважається розірваним Стороною 1 у випадках:

- заборгованості Сторони 2 по оплаті в терміни більше 70 календарних днів;

- закінчення терміну, на який був укладений даний Договір;

- інших випадках, які передбачені чинним законодавством України.

14.06.2016 між ОСОБА_4 оборони України та Концерном „Військторгсервіс" було укладено договір доручення № 1, відповідно до п. 1.1 якого ОСОБА_4 доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобов'язується вчиняти від імені ОСОБА_4 юридичні дії, пов'язані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування місцями для встановлення 20-футових контейнерів (загальна кількість - 50 місць) на території ТОВ „Промтоварний ринок" по вул.Рожевій, отриманням і обліком грошових коштів, стягненням штрафних санкцій та представництвом інтересів сторін в судах та інших юрисдикційних органах з питань, пов'язаних з виконанням цього договору.

Пунктом 5.1 вказаного договору доручення визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.05.2019.

Як зазначив позивач, листом від 27.12.2016 (вих.№1287) Концерн повідомив відповідача про припинення дії договору № 28/2009 від 24.03.2009 з 27.02.2017. До матеріалів справи в якості доказу направлення вказаного листа надано курєрську накладну з відміткою про вручення цього листа ОСОБА_3 01.03.2017.

Відповідно до ч. 1 ст.1 ГПК України право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 21 цього Кодексу сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач.

Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 даного Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Як вище згадувалось, договір № 28/2009 від 24.03.2009 було укладено між ОСОБА_4 оборони України та ОСОБА_3 Концерн не був стороною вказаного договору.

Що стосується посилань Концерну на договір доручення від 14.06.2017 № 1, укладений між ОСОБА_4 оборони України та Концерном Військторгсервіс, судова колегія зазначає, що п. 1.1 даного передбачено, що ОСОБА_4 доручає, а Концерн приймає на себе доручення та зобовязується вчиняти від імені ОСОБА_4 юридичні дії, повязані з укладанням та розірванням договорів з фізичними та/або юридичними особами про надання права платного користування торговими місцями для встановлення 20-ти футових контейнерів на території ТОВ Промтоварний ринок по вул. Рожевій.

За приписами ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії.

Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Отже, повноваження, які передані ОСОБА_4 оборони України за вказаним договором доручення Концерну Військторгсервіс, передбачають право діяти саме від імені ОСОБА_4 та в його інтересах.

Таким чином, у порушення вищенаведених вимог чинного законодавства та умов договору доручення від 14.06.2016 № 1 Концерн Військторгсервіс в особі філії Одеське управління військової торгівлі звернувся до суду з позовом від власного імені та в своїх інтересах, а не як представник ОСОБА_4, тобто позов заявлено від імені Концерну, а не від імені ОСОБА_4 оборони України.

Разом з тим, колегія суддів вказує, що згідно ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, відповідно до ст. 33 ГПК України обовязком позивача є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення, невизнання або оспорювання його прав та інтересів, проте Концерном не доведено порушення його прав та законних інтересів відповідачем.

Посилання Концерну на те, що відповідно до п. 2.3 договору доручення Концерн „Військторгсервіс" повинен отримувати 8% від загальної суми коштів, які надходять від підприємців за користування торговим місцем, а 92 % зобовязаний перераховувати на рахунок ОСОБА_4, таким чином, ФОП ОСОБА_3 порушує майнові права ОСОБА_4 та Концерну „Військторгсервіс" в особі Філії, адже отримувати плату за користування даними місцями може лише Філія на підставі укладених договорів з ОСОБА_4, від імені якого діє Концерн „Військторгсервіс" та контрагентом, не заслуговують на увагу, оскільки положення вказаного договору доручення ніяким чином не змінюють умов договору №28/2009 від 24.03.2009, який є чинним, а отже, обовязковим до виконання.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Концерн „Військторгсервіс" в особі філії „Одеське управління військової торгівлі" є неналежним позивачем у даній справі, оскільки йому не належить право вимоги по пред'явленому в суді позову, а отже суд цілком вірно відмовив у задоволенні цього позову.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.09.2017 по справі № 916/976/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 13.10.2017.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький