РІШЕННЯ

12 жовтня 2017 року Справа № 913/683/17

Провадження №17/913/683/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області,

до Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 2435050,42 грн.

Суддя Фонова О.С.

У засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_1, представник за довіреністю № 17/01 від 10.01.2017;

від відповідача - представник не прибув.

Суть спору: позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 2592027,06 грн., з яких: 1357570,00 грн заборгованість, 54950,40 грн пеня, 1061050,75 грн - інфляційні втрати, 118455,91 грн 3 % річних за договором поставки №58/2013-У04-078/470 від 06.03.2013.

Представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про зменшення позовних вимог від 10.10.2017 №17/1052-1789, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 2435050,42 грн, з яких: 1357570,00 грн основний борг, 305,28 грн. пеня, 953153,72 грн інфляційні втрати, 124021,42 грн 3 % річних, за договором поставки №58/2013-У04-078/470 від 06.03.2013.

Представник позивача надав докази надіслання цієї заяви на юридичну адресу відповідача, а також розрахунки пені, інфляційних нарахувань та 3 % річних, які долучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.22 Господарського процесуального кодексу України зменшення розміру позовних вимог є правом позивача. Тому, та з урахуванням дотримання всіх вимог, зменшення розміру позовних вимог за вказаною заявою позивача прийнято судом до розгляду.

Відповідач надав відзив на позовну заяву від 15.09.2017 № 026-58/2, за змістом якого він погоджується з вимогами про стягнення заборгованості, однак заявив про застосування позовної давності щодо стягнення пені та заперечує проти розміру нарахованих 3% річних та інфляційних втрат. За розрахунком відповідача розмір 3% річних складає 117894,51 грн, розмір інфляційних втрат 991217,79 грн.

Одночасно відповідач до суду подав клопотання від 15.09.2017 № 026-58/3 про розстрочку виконання рішення суду на 7 місяців зі сплатою стягнутої суми щомісячно рівними частинами.

Дослідивши обставини справи, надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, суд

в с т а н о в и в:

Між Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь», як Постачальником (позивач у справі), та Публічним акціонерним товариством «Алчевський металургійний комбінат», як Покупцем (відповідач у справі), було укладено договір поставки №58/2013-У04-078/470 від 06.03.2013, який підписаний з протоколом узгодження розбіжностей (далі Договір).

Згідно з пунктом 1.1 Договору, у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, Постачальник передає у власність Покупцю, а Покупець приймає та оплачує товар (продукцію), загальна кількість, виробник товару, одиниця виміру, ціна за одиницю та загальна ціна, яка зазначена сторонами у специфікаціях, які є невідємною частиною цього Договору.

Ціна продукції зазначається у специфікаціях, які є невідємною частиною Договору (пункт 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.2 Договору, орієнтована сума договору на момент укладання складає 4644632,74 грн без ПДВ, ПДВ- 928926,55 грн, всього з ПДВ- 5573559,29 грн.

Загальна сума договору є величиною зміною та складається з усіх специфікацій, оформлених до цього Договору.

Згідно з пунктом 2.3 Договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей), Постачальник має право переглянути ціну продукції в залежності від зміни цін на енергоносії, сировину, матеріали та інше на момент таких змін, а також згідно з законодавчими актами, постановами КМ України та іншими нормативними документами. Нова ціна вважається прийнятою після підписання додаткової угоди обома сторонами.

Відповідно до пункту 5.1 Договору, поставка продукції здійснюється автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ м. Алчевськ (Інкотермс-2010), якщо інше не зазначено в специфікаціях.

Транспортні витрати оплачує Постачальник, якщо інше не зазначено в специфікаціях (пункт 5.2 Договору).

Пунктом 5.3 Договору визначено, що Постачальник зобовязаний поставити продукцію в строк, зазначений у відповідній специфікації.

Згідно пункту 6.1 Договору, передача продукції здійснюється в пункті поставки.

У пункті 6.2 Договору сторони встановили, що якщо інше не передбачено специфікацією, датою переходу права власності від Постачальника до Покупця вважається:

- при відвантажені автотранспортом дата надходження продукції на склад Покупця, яка зазначається в приймально-здавальному акті (накладної);

- при відвантажені залізничним транспортом дата в календарному штемпелі залізничної накладної станції одержувача про прибуття вантажу.

Документом, який підтверджує перехід права власності від Постачальника до Покупця є копія залізничної накладної з відміткою (штемпелем) станції одержувача, яка направляється Покупцю протягом 5 днів з дати прибуття вантажу по кожній поставці.

У разі надання електронного перевізного документа (накладної), датою поставки та переходу права власності на обладнання при постачанні залізничним транспортом вважається дата надходження обладнання на ст. Комунарськ у відповідності з датою, зазначеною в електронному перевізному документі (накладної) у графе 53 «Підтвердження одержання вантажу. Вантаж одержав».

Згідно з пунктом 6.3 Договору, Постачальник зобовязаний надати Покупцю одночасно з продукцією наступні документи:

- рахунок фактуру;

- сертифікат якості (технічний паспорт) підприємства виробника;

- приймально-здавальний акт або накладну (у разі відвантаження залізничним транспортом залізничну накладну з обов'язковим посиланням на одержувача продукції);

- податкову накладну.

У пункті 9.1 Договору встановлено, що оплата здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в національній валюті України.

Згідно з пунктами 9.3 та 9.4 Договору, форма розрахунків зазначається в специфікаціях. Датою оплати товару (продукції) вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок Постачальника

Відповідно дог пункту 10.2 Договору, при несвоєчасній оплаті продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочки.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (пункт 13.1 Договору).

У пункті 13.2 Договору (в редакції протоколу узгодження розбіжностей) сторони встановили, що договір діє до 30.06.2013.

Пунктом 13.4 Договору сторони передбачили, що зміни та доповнення до цього Договору можуть бути внесені лише за згодою сторін, яке оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Між сторонами за Договором було укладено додаткові угоди №2 від 07.06.2013, №3 від 18.11.2013, №4 від 11.01.2014 та №5 від 10.06.2014, згідно яких продовжувався строк дії договору поставки №58/2013-У04-078/470 від 06.03.2013. За останньою угодою строк дії цього Договору сторони продовжили до 31.12.2014 (а.с.16-19).

Відповідно до Специфікації №5 від 24.07.2014 (а.с.20) Постачальник зобовязався поставити, а Покупець прийняти та оплатити продукцію: чаша шлаковозная 16,5 Д, 15.3394 мм, 129,6 тн у кількості 6 шт., на загальну суму 2289600,00 грн з ПДВ.

Згідно з пунктами 2-4 Специфікації поставка відбувалась на умовах СРТ м. Алчевськ. Строк поставки: серпень вересень 2014 року. Умови оплати 100% протягом 60 календарних днів з моменту поставки продукції.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 14.10.2014 поставив відповідачу продукцію на виконання умов Договору та Специфікації на загальну суму 1526400,00 грн., що підтверджується залізничними накладними: №52830160 від 06.10.2014 та №52830122 від 06.10.2014 (а.с.22,24).

Позивач до позову надав рахунки - фактури від 06.10.2014 №1-205 на суми 763200,00 грн та від 06.10.2014 №1-205 на суми 763200,00 грн (а.с.21,23).

Факт отримання відповідачем продукції підтверджено залізничними накладними №52830160 від 06.10.2014 та №52830122 від 06.10.2014, де в п.53 зазначено: «Довіреність № 439 від 30.09.2014 НОМЕР_1 ОСОБА_2 «ЕЦП» 14.10.2014 08:42» (а.с.22,24).

Як зазначає позивач, в порушення умов Договору відповідач свої зобовязання щодо оплати продукції виконав частково, здійснивши оплату 30.09.2016 на загальну суму 168830,00 грн.

У звязку з невиконанням зобовязання з оплати поставленого товару за Договором, позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості в сумі 1357570,00 грн з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 305,28 грн за період прострочення з 14.12.2014 по 15.12.2014, інфляційні витрати у сумі 953153,72 грн за період прострочення з січня .2015 року по липень .2017 року та 3% річних у сумі 124021,42 грн за період прострочення з 14.12.2014 по 10.10.2017, згідно наданих розрахунків позивача до заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідач позовні вимоги визнає частково з підстав викладених вище у відзиві на позовну заяву.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) одностороння відмова від зобовязання не допускається, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов, що передбачені договором, вимогами Цивільного кодексу України, тощо.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Фактичні обставини свідчать, що правовідносини між сторонами за позовом виникли із договору поставки №58/2013-У04-078/470 від 06.03.2013.

Як встановлено статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За правилами статті 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар 14.10.2014 на загальну суму 1526400,00 грн, що підтверджується залізничними накладними №52830160 та №52830122 від 06.10.2014, засвідчені копії яких додані до матеріалів справи.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується підписами особи - ОСОБА_2, відповідальної за отримання товарно-матеріальних цінностей, яка діяла на підставі довіреності № 439 від 30.09.2014. Відповідач також підтверджує факт отримання товару

У звязку з тим, що відповідач розрахувався з позивачем частково за отриманий товар, у нього виникла заборгованість в сумі 1357570,00 грн, яка підтверджується матеріалами справи, не оспорюється відповідачем, є обґрунтовано заявленою та підлягає стягненню з відповідача.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача пеня в сумі 305,28 грн за період прострочення з 14.12.2014 по 15.12.2014, згідно наданого розрахунку позивача до заяви про зменшення позовних вимог від 10.10.2017 №17/1052-1789.

Відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань передбачена сторонами у пункті 10.2 Договору у вигляді пені в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Однак, відповідач у відзиві на позовну заяву від 15.09.2017 №026-58/2 заявив про застосування позовної давності стосовно вимог про стягнення пені.

Статтями 256-257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Якщо відповідно до чинного законодавства або за договором неустойка (штраф, пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочки виконання зобовязання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо.

Як встановлено частинами 2-3 статі 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки позивачем заявлена пеня за період прострочення з 14.12.2014 по 15.12.2014, але визначено 1 день прострочення, позовну заяву подано 15.08.2017, згідно календарного штемпелю поштового відділення, тобто мало місце переривання позовної давності, то по заявленому періоду нарахування пені відбувся пропуск позовної давності.

Згідно частин 3-4 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, з огляду на заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, у задоволенні стягнення пені у сумі 305,28 грн слід відмовити у звязку зі спливом позовної давності.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні нарахування в сумі 953153,72 грн за період прострочення з січня 2015 року по липень 2017 року та 3% річних у сумі 124021,42 грн за період прострочення з 14.12.2014 по 10.10.2017, нараховані на зобовязання за Специфікацією №5 від 24.07.2014 до Договору, згідно наданих позивачем розрахунків до заяви про зменшення позовних вимог від 10.10.2017 №17/1052-1789.

Відповідно до пункту 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові; отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобовязання.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань в сумі 953153,72 грн є арифметично вірно обрахованими, обґрунтовано заявленими та підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення 3% річних за вказаний період, суд зазначає, що 3% річних, нарахованих на суму 1526400,00 грн за період з 14.12.2014 по 29.09.2016 будуть складати 82206,22 грн, а не 82206,56 грн, як неправильно вказав позивач. 3 % річних, нарахованих на суму 1357570,00 грн за період нарахування з 30.09.2016 по 10.10.2017 є арифметично вірно обрахованими та складають 41814,86 грн. Отже, загальна сума 3% річних, що є обґрунтовано заявленою та підлягає до стягнення, складає 124021,08 грн.

З урахуванням викладеного, позов слід задовольнити частково в сумі 2434744,80 грн., з яких: 1357570,00 грн - заборгованість, 953153,72 грн - інфляційні втрати, 124021,08 грн - 3 % річних. В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Судовий збір в сумі 2354,65 грн може бути повернуто позивачу в частині зменшення позовних вимог за його клопотанням відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» за ухвалою суду.

З урахуванням викладеного, судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволених позовних вимог, згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

Що стосується клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 7 місяців зі сплатою стягненої суми щомісячно рівними частинами, суд зазначає наступне.

Обґрунтовуючи вказане клопотання відповідач зазначив, що основні виробничі фонди комбінату розташовані у м. Алчевську Луганської області, де проводиться антитерористична операція, залізнична станція Комунарськ Донецької залізниці, яка примикає до комбінату, підпала під заборону прийому до перевезення завантажених і порожніх вагонів згідно введених ПАТ "Укрзалізниця" Тимчасових обмежень щодо перевезень, що призвело до повної зупинки металургійного виробництва.

Зупинка виробництва так само обумовлена нестабільним і недостатнім для роботи енергопостачанням комбінату. Нестабільне енергопостачання комбінату посилює ризики передчасного аварійного виведення із ладу технологічного, енергетичного, механічного устаткування і систем автоматики металургійних агрегатів через раптове припинення подачі електроенергії. Усунення наслідків аварійних ситуацій в основних цехах комбінату є досить витратним у фінансовому, технічному і організаційному плані, оскільки відновлення дорогого і унікального устаткування і систем автоматики потребує істотних матеріальних витрат та тривалих затримок при заміні елементів, що вийшли з ладу.

Численні аварійні скорочення енергопостачання та зупинки в періоди збоїв в енергопостачанні, призводять до простоїв печей з наступним роздмухуванням, що в свою чергу вимагає завантаження додаткової сировини, енергоресурсів, газоподібного і твердого палива, тобто веде до їх перевитрат, що є дуже критичним при недоліку залізорудної сировини і палива на складах комбінату. В результаті це призвело до суттєвого дефіциту обігових коштів, за перші три місяці 2017 року відповідач має збитки на суму 760682 тис. грн., заборгованість з оплати праці, яка становить 97753 тис. грн., на підтвердження цього відповідачем надано Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.03.2017 та Звіт про фінансові результати за І квартал 2017 року.

Крім того, відповідач зазначив, що найближчим часом сподівається отримати кошти зі сплати дебіторської заборгованості в сумі 25869797,56 доларів США від контрагентів-нерезидентів, які були предметом розгляду Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справах АС № 112к/2016 та АС № 161к/2016. На даний час розглядається питання про примусове виконання даних рішень. Крім того, Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України 30.08.2017 прийняті рішення у справах АС № 536р/2016 та АС № 546р/2016 про стягнення на користь ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" ,86 російських рублів, і саме за цих обставин відповідач гарантує виконання графіку розстрочки виконання судового рішення.

Згідно п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підпунктом 7.1.1 п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» передбачено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом часу.

Згідно п. 7.2 п. 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У звязку з проведенням на території м. Алчевська Луганської області антитерористичної операції, обставини які склались в сукупності потягли за собою зменшення виробничої діяльності відповідача.

Відповідно до Звіту про фінансові результати роботи ПАТ «Алчевський металургійний комбінат» за І квартал 2017 року відповідач має збитки на суму 760682 тис. грн, заборгованість з оплати праці становить 97753 тис. грн.

Господарський суд вважає, що вказані відповідачем обставини безпосередньо вплинули на господарську діяльність підприємства відповідача та його фінансовий стан.

Позивач проти задоволення клопотання відповідача про надання розстрочки на сім місяці заперечував.

Проаналізувавши доводи позивача, суд дійшов висновку, що фінансовий стан відповідача на даний час у значній мірі перешкоджає повному фактичному виконанню рішення суду у даній справі.

Враховуючи зазначене, а також те, що основні виробничі фонди комбінату розташовані у м. Алчевську Луганської області, тобто на непідконтрольній на даний час Україні території, де проводиться антитерористична операція, надання розстрочки виконання судового рішення надасть можливість реальної сплати грошових коштів частками з певним інтервалом у часі.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви відповідача та розстрочення виконання рішення суду на три місяця, починаючи з листопада 2017 року по січень 2018 року включно, шляхом визначення до сплати рівних частин 823755,33 грн щомісяця.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 49, 82, п.6 ст.83, ст.ст.84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», вул. Вілєсова, 20А, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93400, ідентифікаційний код 05441447, на користь Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області, 84306, ідентифікаційний код 00210602, заборгованість у сумі 1357570,00 грн, інфляційні втрати в сумі 953153,72 грн, 3 % річних у сумі 124021,08 грн, судовий збір у сумі 36521,18 грн, видати наказ.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Розстрочити виконання рішення суду на три місяця, починаючи з листопада 2017 року по січень 2018 року включно, зі сплатою щомісяця, наступних сум:

823755,33 грн слід сплатити по 30.11.2017;

823755,33 грн слід сплатити по 31.12.2017;

823755,32 грн слід сплатити по 31.01.2018.

У судовому засіданні оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання.

Дата підписання рішення: 17.10.2017.

Суддя О.С. Фонова