ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.09.2017р. Справа №905/1741/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро,

до відповідача: Приватного підприємства «Ліга Груп», м.Словянськ,

про стягнення 42085,25 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 за дов.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувались перерви з 07.09.2017р. по 21.09.2017р., з 21.09.2017р. по 27.09.2017р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного підприємства «Ліга Груп», м.Словянськ про стягнення пені в сумі 42085,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р. поставки вугілля в частині своєчасного постачання товару та у повному обсязі, що стало підставою для нарахування пені.

Відповідач у відзиві без номеру та без дати, який надійшов до господарського суду 21.09.2017р., проти вимог, викладених у позовній заяві, заперечив з посиланням на те, що Приватне підприємство «Ліга Груп» не отримувало заявок покупця на підтвердження його готовності до прийняття товару, внаслідок чого відсутнє порушення терміну постачання вугілля.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Як свідчать матеріали справи, 18.11.2016р. між відповідачем (постачальник) та позивачем (замовник) було укладено договір №ПР/Т-16909/НЮ поставки вугілля, предметом якого є поставка постачальником покупцю вугілля згідно із специфікацією №1.

За змістом п.п.4.1, 4.3 договору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р. ціна постачальника за товар визначена торгами на умовах поставки DDP на склад палива станції Нижньодніпровськ-Вузол. Постачання здійснюється за ціною, вказаною у специфікації №1. Загальна сума договору складає 3263700 грн без ПДВ та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів. Ціни в накладних і в рахунках-фактурах вказуються в національній валюті України. Загальна сума договору скаладає 3263700 грн без ПДВ, та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів. Ціни в накладних і в рахунках-фактурах вказуються в національній валюті України.

За змістом специфікації №1 до договору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р. вартість однієї тонни вугілля становить 2530 грн без ПДВ.

Відповідно до п.12.1 укладеного замовником та постачальником правочину строк дії останнього з моменту його підписання сторонами до 31.12.2016р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань в частині розрахунків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями п.п.2.1, 5.1 договору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р. кількість товару, що підлягає закупівлі, становить 1290 тонн, яка зазначається у відповідній специфікації №1 до договору. Товар, зазначений у специфікації до цього договору поставляється протягом ІV кварталу 2016 року на умовах DDP згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року, з урахуванням умов, положень і застережень, що містяться у цьому договорі, але не пізніше 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару.

За змістом специфікації №1 товар постачається на склад палива станції Нижньодніпровськ-Вузол структурного підрозділу «Служба локомотивного господарства» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на умовах DDP (згідно Інкотермс 2010) за адресою: 49124, м.Дніпро, вул.Рибальська, 12.

Відповідно до специфікації №1 до дговору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р. сторони узгодили поставку вугілля марки АМ (13-25) у кількості 1290 т, вартістю 2530 грн без ПДВ за 1 т.

Як вказує позивач, відповідач встановлений договором обовязок щодо поставки товару у передбачений укладеним сторонами правочином строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» заявлено вимоги про стягнення суми пені у розмірі 42085,25 грн за невиконання своєчасної поставки замовленого товару у обсязі 790 т у грудні 2016р., що погоджено специфікацією №1 та умовами договору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.5.1 договору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р. передбачено постачання товару протягом ІV кварталу 2016 року на умовах DDP згідно з Міжнародними правилами інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року, з урахуванням умов, положень і застережень, що містяться в укладеному сторонами правочині, але не пізніше 10 робочих днів від дня одержання постачальником заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару.

За твердженням позивача, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до відповідача з листом №НЗТ-9/506 від 18.11.2016р., у якому надало рознарядку щодо поставки вугілля на його адресу у грудні 2016 року, у тому числі, за договором №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р., за наступним графіком:

- до 01.12.2016р. 500 тонн вугілля марки АМ (13-25);

- з 05.12.2016р. до 10.12.2016р. 400 тонн вугілля марки АМ (13-25);

- з 10.12.2016р. до 15.12.2016р. 390 тонн вугілля марки АМ (13-25).

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний лист було скеровано 22.11.2016р. на поштову адресу Приватного підприємства «Ліга Груп», яка зазначена у розділі 13 «Юридична адреса та банківські реквізити сторін» договору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р., що підтверджується описом вкладення до цінного листа №987 із відбитком штемпелю відділу поштового зв'язку та засвідчено підписом працівника зв'язку.

Водночас, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось з претензією №НЗТ-9/5 від 23.12.2017р., у якій вказувало, що станом на 20.12.2016р. постачальником поставлено тільки 275,8 тонн, недопоставленою залишилась продукція у розмірі 1014,2 тонни, у зв'язку з чим просило Приватне підприємство «Ліга Груп» до 31.12.2016р. здійснити постачання зазначеної частини вугілля.

У відповідь на вказану претензію залізниці, листом №53 від 27.01.2017р. Приватне підприємство «Ліга Груп» повідомило покупця, що заявка про готовність прийняти товар надійшла до постачальника 28.11.2016р., та на виконання умов укладеного сторонами договору постачальником поставлено товар протягом ІV кварталу 2016 року, про що свідчать акти приймання-передачі вугільної продукції, а саме: від 29.11.2016р. 136,5 тонн, від 30.11.2016р. 137,96 тонн, від 24.12.2016р. 67,89 тонн, від 31.12.2016р. 947,65 тонн. Зазначений лист підписано директором Приватного підприємства «Ліга Груп» та скріплено печаткою підприємства.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, твердження відповідача щодо неотримання письмової заявки на підтвердження готовності покупця до прийняття товару спростовується матеріалами справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поставка вугілля марки АМ (13-25) протягом ІV кварталу 2016 року в кількості 1290 т повинна була бути здійснена на адресу позивача не пізніше 12.12.2016р. включно.

Як свідчать матеріали справи, фактичне постачання вугільної продукції у кількості 1290 т за договором №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р. відбувалось наступним чином: 29.11.2016р. 136,5 т, 30.11.2016р. 137,96 т, 24.12.2016р. 67,89 т, 31.12.2016р. 947,65 т, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі вугільної продукції згідно з договором №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р.

Враховуючи наведене, при прийнятті цього рішення суд виходить з того, що фактичне постачання вугільної продукції у кількості 1290 тонн на загальну суму 3263700 грн без ПДВ було здійснено відповідачем з порушенням строку, який встановлено договором №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У п.9.3 договору №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р. сторонами узгоджено, що у разі несвоєчасної поставки товару, постачальник сплачує пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції за кожен день прострочення.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 42085,25 грн пені за період з 13.12.2016р. по 30.12.2016р. у зв'язку з невиконанням своєчасної поставки замовленого товару у обсязі 1015,54 т на загальну суму 3083179,44 грн протягом ІV кварталу 2016 року, що погоджено у специфікації №1 до договору поставки вугілля №ПР/Т-16909/НЮ від 18.11.2016р.

При цьому, зазначене нарахування пені позивач здійснив із застосуванням коефіцієнту на рівні 0,1% вартості товару, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України у вказаний період та, відповідно, суперечить приписам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

За розрахунком суду, здійсненим в межах визначеного позивачем загального періоду нарахування та із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, сума пені становить 41353,12 грн, виходячи з наступного:

- 1734,51 грн за період з 13.12.2016р. по 23.12.2016р. (недопоставлена продукція у розмірі 67,89 т на суму 206114,04 грн з ПДВ),

- 39618,61 грн за період з 13.12.2016р. по 30.12.2016р. (недопоставлена продукція у розмірі 947,65 т на суму 2877065,40 грн з ПДВ).

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наразі, доказів того, що порушення термінів поставки відповідачем у даному випадку спричинило збитки для залізниці та іншим учасникам господарських відносин, матеріали справи не містять.

У п.3.2 рішення №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного Суду України зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

За таких обставин, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із обєктивними обставинами складної ситуації у державі та економічного її становища, час прострочення, відсутність доказів негативних наслідків, загальний розмір нарахованої суми пені, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для реалізації права, що передбачено ст.83 Господарського процесуального кодексу України, та зменшення пені на 50 відсотків.

Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи висновки суду щодо наявності підстав для зменшення неустойки, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» до Приватного підприємства «Ліга Груп» про стягнення пені в сумі 42085,25 грн, підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 20676,56 грн.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

За приписами п.4.7 постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом.

Відповідно до п.4.3 вказаної постанови, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

За таких обставин, судовий збір в сумі 1600 грн, сплачений Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Дніпро до Приватного підприємства «Ліга Груп», м.Словянськ про стягнення пені в сумі 42085,25 грн, задовольнити частково.

Зменшити розмір стягуваної суми пені до 20676,56 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Груп» (84122, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Свободи, буд.13, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул.Тверська, буд.5, ) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, м.Дніпро, ОСОБА_3, буд.108, ) пеню у розмірі 20676,56 грн, а також судовий збір в сумі 1600 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 27.09.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 02.10.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця