РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017Справа №910/12256/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

про стягнення 20 465,51 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю;

від відповідача: Хитрова Л.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач) про стягнення 20 465,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідач обмежив права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку позивача, відкритому у відповідача, не надавши при цьому будь-яких доказів порушення чинного законодавства з боку позивача, ФОП ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 3 577,58 грн. та інфляційні втрати в розмірі 16 887,93 грн. за період неправомірного обмеження позивача щодо розпорядження власними коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12256/17 та призначено розгляд справи на 11.09.2017.

У судове засідання 11.09.2017 представники позивача з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 11.09.2017 з'явився, подав відзив на позовну заяву, у якому, заперечуючи проти позову, зазначає, що відповідач звернувся до позивача із листом, у якому повідомив, що кошти, які надходили на його рахунки з 01.01.2015 по 26.02.2016 підпадають під дію Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення» та пропозицію надати документи, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на рахунки за вказаний період.

У судовому засіданні 11.09.2017 судом, в порядку ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 25.09.2017.

У судовому засіданні 25.09.2017 представник позивача надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.09.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

30.10.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, банк) укладено Договір банківського обслуговування шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (які знаходяться на сайті банку www.рb.ua). Підписавши дану заяву, позивач погодився з умовами та тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір.

Після підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банк відкрив позивачу розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, валюта - українська гривня, дата відкриття - 30.10.2013 (далі - рахунок), на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи довідку ПАТ КБ "Приватбанк" № 08.7.0.0.0/07 від 31.10.2013.

04.03.2016, бажаючи зняти з рахунку готівкові кошти в розмірі 129 545,30 грн., позивач виявив, що доступ до рахунка заблоковано.

Позивач для отримання пояснень з цього приводу звернувся до банку, з листом № 09/03-1 від 09.03.2016 у якому просив надати інформацію відносно блокування можливості керування рахунком із застосування засобів електронного зв'язку в період з 04 по 09 березня 2016 року.

Листом № 20.1.0.0.0/7-20160309/2279 від 16.03.2016 відповідач повідомив позивача, що відповідно до ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" на банки покладено обов'язок щодо проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України. Згідно з положеннями зазначеної статті банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Згідно зі ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" банк може відмовити клієнту в проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Банк просив надати документи, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача № НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 26.02.2016. Оскільки таких документів не надходило, банк вказав, що він не має правових підстав для задоволення вимог позивача.

Надалі, позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в особі відокремленого структурного підрозділу Печерської філії ПАТ КБ "ПриватБанк" про зняття обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/19179/16 припинено провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" в особі відокремленого структурного підрозділу Печерської філії Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" про зняття обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" в особі відокремленого структурного підрозділу Печерської філії Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

У зазначеній ухвалі зазначено, що: «Із позову вбачається, що ФОП ОСОБА_1 (клієнт) просив зобов'язати ПАТ "Приватбанк" зняти обмеження прав клієнта щодо розпорядження належними йому грошовими коштами, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1, відкритому у Печерській філії ПАТ "Приватбанк".

Разом з тим, судом встановлено, що 16.02.2017 р. зазначений рахунок № НОМЕР_1 був закритий банком за заявою позивача від 15.02.2017 р., про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка ПАТ "Приватбанк" № 170220SU13580801 від 20.02.2017 р.»

Позивач зазначає, що оскільки відповідач не надав будь-яких доказів порушення чинного законодавства з боку позивача, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходилися на рахунку позивача є незаконними та необґрунтованими. В результаті порушення чинного законодавства, яке полягає у неправомірному обмеженні позивача щодо розпорядження власними коштами, позивач зазнав збитків від інфляційних процесів, у зв'язку з чим, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 16 887,93 грн. та 3 % річних у розмірі 3 577,88 грн. за період березень 2016 року по січень 2017 року включно.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

30.10.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, банк) укладено Договір банківського обслуговування шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (які знаходяться на сайті банку www.рb.ua). Підписавши дану заяву, позивач погодився з умовами та тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського рахунку.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частинами 1, 3 статті 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

04.03.2016, бажаючи зняти з рахунку готівкові кошти в розмірі 129 545,30 грн., позивач виявив, що доступ до рахунка заблоковано.

Позивач для отримання пояснень з цього приводу звернувся до банку, з листом № 09/03-1 від 09.03.2016 у якому просив надати інформацію відносно блокування можливості керування рахунком із застосування засобів електронного зв'язку в період з 04 по 09 березня 2016 року.

Листом № 20.1.0.0.0/7-20160309/2279 від 16.03.2016 відповідач повідомив позивача, що відповідно до ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" на банки покладено обов'язок щодо проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України. Згідно з положеннями зазначеної статті банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Згідно зі ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" банк може відмовити клієнту в проведення фінансової операції у разі ненадання клієнтом необхідних для вивчення клієнтів документів чи відомостей або встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Банк просив надати документи, що підтверджують походження грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача № НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 26.02.2016. Оскільки таких документів не надходило, банк вказав, що він не має правових підстав для задоволення вимог позивача.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Відповідач своє право відмови від здійснення фінансових операцій по рахунку позивача (блокування рахунку) обґрунтовує посиланням на ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ч.ч. 1, 2, 7 ст. 9, ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Згідно з ч.ч. 2 - 6 ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк зобов'язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України: клієнтів (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку; клієнтів, які здійснюють фінансові операції, що підлягають фінансовому моніторингу; клієнтів (осіб) у разі виникнення підозри в тому, що їх фінансові операції (фінансова операція) можуть (може) бути пов'язані (пов'язана) з фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення; клієнтів, які проводять перекази без відкриття рахунка на суму, що дорівнює чи перевищує 15000 гривень, або на суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості, але є меншою ніж 150000 гривень, або на суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості; клієнтів, що здійснюють фінансові операції з готівкою без відкриття рахунка на суму, що дорівнює або перевищує 150000 гривень, або у сумі, еквівалентній зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах; клієнтів, у яких банк залучає кошти на умовах субординованого боргу; клієнтів, що укладають з банком кредитні договори, договори про зберігання цінностей або надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; осіб (крім банків, зареєстрованих в Україні), з якими банк як професійний учасник ринку цінних паперів укладає договори для здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів (фондовому ринку). З дня укладення договору така особа є клієнтом банку; осіб, уповноважених діяти від імені зазначених клієнтів/осіб (представника клієнта); клієнтів (осіб), визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення фінансового моніторингу.

Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Банк має право витребувати, а клієнт (особа, представник клієнта) зобов'язаний надати документи і відомості, необхідні для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інші передбачені законодавством документи та відомості, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

У разі ненадання клієнтом (особою, представником клієнта) документів, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, рахунок не відкривається, зазначені в частині другій цієї статті договори (фінансові операції) не укладаються (не здійснюються).

Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику.

Згідно з п.п. 3, 18, 17 ч. 1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" верифікація клієнта - встановлення (підтвердження) суб'єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим від нього ідентифікаційним даним; ідентифікація - отримання суб'єктом первинного фінансового моніторингу від клієнта (представника клієнта) ідентифікаційних даних; ідентифікаційні дані - це: для фізичної особи - підприємця - відомості, зазначені у пункті 2 частини дев'ятої, у частині дванадцятій статті 9 цього Закону.

Пунктом 2 ч. 9 та ч. 12 ст. 9 наведеного Закону передбачено, що суб'єкти первинного фінансового моніторингу під час ідентифікації та верифікації резидентів встановлюють: для фізичної особи - підприємця - прізвище, ім'я та по батькові, дату народження, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України (або іншого документа, що посвідчує особу та відповідно до законодавства України може бути використаним на території України для укладення правочинів), дату видачі та орган, що його видав, реєстраційний номер облікової картки платника податків (або ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів) або номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України чи номера паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України в електронному безконтактному носії; дату та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про проведення державної реєстрації; реквізити банку, в якому відкрито рахунок, і номер поточного рахунка (за наявності).

З метою ідентифікації фізичної особи (резидента, нерезидента), фізичної особи - підприємця - ініціатора (платника) переказу (в тому числі міжнародного), що здійснюється без відкриття рахунка на суму, що дорівнює чи перевищує 15000 гривень, або суму, еквівалентну зазначеній сумі, в тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості, але є меншою за суму, передбачену частиною першою статті 15 цього Закону, суб'єкти первинного фінансового моніторингу, до яких звернувся ініціатор (платник) для здійснення переказу, встановлюють прізвище, ім'я та (за наявності) по батькові; місце проживання (або місце перебування фізичної особи - резидента чи місце тимчасового перебування фізичної особи - нерезидента в Україні) або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або ідентифікаційний номер згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів, номер (та за наявності - серію) паспорта громадянина України, в якому проставлено відмітку про відмову від одержання ідентифікаційного номера чи номера паспорта із записом про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків України в електронному безконтактному носії) або дату і місце народження.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 10 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" банку надано право відмовитися від проведення фінансових операцій (обслуговування) у разі, коли клієнт на запит суб'єкта первинного фінансового моніторингу щодо уточнення інформації про клієнта не подав відповідну інформацію (офіційні документи та/або належним чином засвідчені їх копії).

Судом встановлено, що витребуваних відповідачем документів, що б підтвердили походження грошових коштів, які надійшли на рахунок позивача № НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 26.02.2016, позивач банку не надав.

При цьому, судом також встановлено, що позивач звертався до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" в особі відокремленого структурного підрозділу Печерської філії ПАТ КБ "ПриватБанк" про зняття обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2017 у справі № 910/19179/16 припинено провадження у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" в особі відокремленого структурного підрозділу Печерської філії Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" про зняття обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами оскільки 16.02.2017 розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 був закритий банком за заявою ФОП ОСОБА_1 та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" в особі відокремленого структурного підрозділу Печерської філії Публічного акціонерного товариства "Приватбанк" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання, її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Згідно з п 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Однак, виходячи з системного аналізу вищевказаних норм законодавства, що регулює відносини, які виникають з договору банківського рахунку, обов'язок банку вчиняти для клієнта операції, які передбачені для даного рахунку законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, не є грошовим зобов'язанням такого банку, в розумінні статей 524, 533 - 535, оскільки не передбачає сплату банком коштів на користь платника (клієнта), оскільки кошти платника (клієнта), що знаходяться на рахунку у банку, є власністю саме клієнта, а не банку.

В свою чергу, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 ЦК України).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст. 536 ЦК сплати процентів, а відповідно до вимог ст. 623 ЦК - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, відповідно до частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Подібними до відносин за договором банківського рахунку є відносини за договором банківського вкладу.

Згідно ч. 1 ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, застосування позивачем саме частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з покладенням витрат по сплаті судового збору на позивача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.10.2017.

Суддя О.А. Грєхова