ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 вересня 2017 р. Справа № 909/703/17

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції", вул. Стельмаха, буд. 6а, м. Київ, 03040,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1,

третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області, вул. Василіянок, 48, м. Івано-Франківськ, 76019,

про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 130 544 грн.85 коп., з яких: 36 636,30 грн. - заборгованість з орендної плати з урахуванням ПДВ, 4737,89 грн. - пеня, 572,16 грн. - 3 % річних, 3889,96 грн. - інфляційні та 84 706,54 грн. - неустойка за прострочення повернення об'єкта оренди з урахуванням ПДВ.

за участю:

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність зареєстровано в реєстрі за № 1120 від 07.07.2017 року; паспорт серія НОМЕР_1 від 11.12.2000 року)

від третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області: Гречко Христина Миронівна - головний спеціаліст сектору контролю та правової роботи, (довіреність № 01-37-14 від 28.04.2017 року)

від позивача представники не з'явилися

встановив: Державне підприємство "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 130 544 грн.85 коп., з яких: 36 636,30 грн. - заборгованість з орендної плати з урахуванням ПДВ, 4737,89 грн. - пеня, 572,16 грн. - 3 % річних, 3889,96 грн. - інфляційні та 84 706,54 грн. - неустойка за прострочення повернення об'єкта оренди з урахуванням ПДВ.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору оренди державного нерухомого майна №1004 від 24.06.2014 року щодо орендної плати та повернення орендованого майна після припинення вказаного договору оренди.

Ухвалою суду від 25.07.17 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 12.09.2017 року відкладено розгляд справи на 25.09.17 та зобов'язано позивача надати суду належні розрахунки заборгованості по орендній платі з урахуванням умов договору без урахування ПДВ; інфляційних та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України. Разом з тим даною ухвалою зобов'язано позивача з'явитись в судове засідання.

Незважаючи на вимоги суду, позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою на зворотньому боці ухвали суду від 12.09.17. Клопотань про неможливість з'явлення його представника в судове засідання та неможливість виконати вимоги ухвали суду від 12.09.2017 року щодо надання суду належного розрахунку заборгованості по орендній платі з урахуванням умов договору без урахування ПДВ; та належного розрахунку інфляційних та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України, а також клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 65 ГПК України суд вправі з метою правильного, всебічного і об"єктивного розгляду справи зобов"язати сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб вчинити певні дії, витребувати від них документи, відомості необхідні для вирішення спору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду в зв'язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Згідно п.2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р., якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Окрім того, суд зазначає, що у відповідності до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.05 № 01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" (із змінами станом на час прийняття рішення у даній справі), господарський суд у розгляді справи не зобов'язаний здійснювати "перерахунок" замість позивача розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо, а з огляду на вимоги ч. 1 ст. 47 ГПК щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору, що суд і зобов'язав позивача здійснити.

Водночас, частиною першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази, необхідні для вирішення спору, витребовувались ухвалою суду від 12.09.17, однак вимог зазначеної ухвали (надання належних розрахунків заборгованості по орендній платі з урахуванням умов договору без урахування ПДВ; інфляційних та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України) позивачем не виконано. Також, останнім не надано жодних пояснень про причини невиконання вимог суду або про існування поважних причини для такого невиконання.

За наведених обставин неподання позивачем витребуваних доказів та неявка самого позивача утруднює вирішення спору з дотриманням основних засад судочинства та прийняття обгрунтованого рішення. Отже, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду.

При цьому суд констатує, що згідно зі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв"язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням), відтак судові витрати слід залишити за позивачем.

Разом з тим, суд дійшов висновку про стягнення з позивача штрафу в доход Державного бюджету України за ухилення від вчинення дій покладених на них господарським судом виходячи з наступного.

Обов'язковість рішень суду (до яких належать і ухвали) визначена частиною другою статті 129 Конституції України як одна з основних засад судочинства.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, зокрема, що:

- судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом;

- невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Згідно з частиною першою статті 115 Господарського процесуального кодексу України Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області зобов'язано позивача надати суду належні розрахунки заборгованості по орендній платі з урахуванням умов договору без урахування ПДВ; інфляційних та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України.

Проте, позивач не виконав вимоги суду, які зазначені в ухвалі суду. Причини невиконання вимог ухвали суду останнім не повідомлено.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Роз'яснюючи питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції Вищий господарський суд у п. 3.13. постанови пленуму №18 від 26.12.2011р. акцентував увагу на тому, що неподання або несвоєчасне подання стороною у справі доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами. Відповідні дії або бездіяльність з урахуванням конкретних обставин справи можуть тягти за собою, зокрема, такі наслідки, як стягнення штрафу з винної сторони в доход Державного бюджету України (пункт 5 статті 83 ГПК). При цьому слід мати на увазі, що передбачене пунктом 5 статті 83 ГПК право господарського суду у прийнятті рішення стягнути з винної сторони штраф у доход державного бюджету України стосується не лише рішень, прийнятих по суті справи, а й ухвал, у тому числі тих, якими розгляд справи не закінчується (наприклад, ухвали про відкладення розгляду справи у зв'язку з неявкою в судове засідання представника учасника судового процесу та/або неподанням ним витребуваних судом матеріалів тощо).

Неподання позивачем у встановлений строк доказів, визначених ухвалою суду від 12.09.2017 року, при наявності доказів, які підтверджують факт належності повідомлення його про дату, час та місце судового засідання, а також ненадання письмових пояснень з обґрунтуванням поважності причин невиконання вимог ухвали суду, суд розцінює як зловживання процесуальними правами, передбаченими ст.22 ГПК України.

Невиконання позивачем вимог суду, відповідно до ст. 83 ч.1 п. 5 ГПК України має наслідком стягнення з відповідача в доход Державного бюджету України 700,00 грн. штрафу за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом.

Керуючись ст.129 Конституції України, ст.7 Закону України "Про судовий збір", ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ст.ст.22, 33, 43, п.5 ч.1 ст. 81, ст. 86 ст.115 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

позов Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 130 544 грн.85 коп., з яких: 36 636,30 грн. - заборгованість з орендної плати з урахуванням ПДВ, 4737,89 грн. - пеня, 572,16 грн. - 3 % річних, 3889,96 грн. - інфляційні та 84 706,54 грн. - неустойка за прострочення повернення об'єкта оренди з урахуванням ПДВ залишити без розгляду.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з цим позовом до господарського суду в загальному порядку.

Стягнути з Державного підприємства "Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції" (вул. Стельмаха, буд. 6а, м. Київ, 03040, код 39394238) в доход Державного бюджету України 700 (сімсот) грн. 00 коп. штрафу.

Суддя Фанда О.М.