ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа № 922/410/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - Козуб В.А.,

відповідача - Гаврилюк В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2666 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 16.08.17 у справі

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, с. Кутузівка,

до ТОВ "С-Транс", м. Зміїв,

про стягнення 478900,18 грн

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, у урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу за договором №3 від 01.01.2014 р. у розмірі 279 943,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 180 479,89 грн. та 3% річних в сумі 18 476,30 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті отриманого товару за договором поставки сільськогосподарської продукції №3 від 01.01.2014 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 16.08.2017 року (суддя Ольшанченко В.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд зазначив про недоведеність обставин наявності боргу відповідача перед позивачем за договором №3 від 01.01.2014 р., що, зокрема, підтверджується висновком призначеної у справі судової економічної експертизи № 6185 від 12.07.2017 р.

Позивач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що всі документи, які підтверджують заборгованість відповідача містяться в матеріалах справи. Апелянт також звертає увагу на ігнорування експертом при проведенні судової експертизи положень чинного законодавства, а тому вважає висновок судової експертизи необ'єктивним та просить не приймати його до уваги при вирішенні справи.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. У ній сформульовано основні права і свободи людини, зокрема право при визначенні її громадянських прав і обов'язків, висуненні проти неї кримінального обвинувачення на справедливий і відкритий розгляд справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб'єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

Приймаючи до уваги висновок судової експертизи, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено існування боргу відповідача перед позивачем та на цій підставі відмовив у задоволенні позовних вимог.

Проте, колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду погодитись не може, та вважає необхідним звернути увагу на наступні обставини.

Так, в матеріалах справи міститься висновок фахівця товариства з обмеженою відповідальністю "Лампарус" стосовно правильності визначення суми заборгованості по договору №3 від 01.01.2014 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "С-Транс" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної Академії Аграрних Наук України", який складено на підставі звернення відповідача до ТОВ "Лампарус" згідно отриманої позовної заяви від 30.01.2017 р. ДГ ДП Кутузівка НААНУ до ТОВ "С-Транс" стосовно правильності визначення суми заборгованості за договором №3 від 01.01.2014 р. та отриманих від відповідача первинних документів, зведених облікових реєстрів, банківських документів, журналів-ордерів та відомостей до них за період з січня 2013 р. по грудень 2016 р., встановлено наступне:

1) стан бухгалтерського обліку на підприємстві ТОВ "С-Транс" задовільний;

2) первинні документи відповідають вимогам статті 9 "Первинні облікові документи та регістри бухгалтерського обліку", Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 р. №996-ХІV (із змінами та доповненнями);

3) в деяких первинних документах є незначні помилки, але ці помилки не впливають суттєво на фінансові результати підприємства та розрахунки з контрагентами;

4) заборгованість ТОВ "С-Транс" перед ДП ДГ Кутузівка НААНУ за договором №М19/10-11 від 19.10.2011 р. за продукцію, отриману у 2013 р. відсутня, оскільки вона була оплачена в січні 2014 р. в повному обсязі;

5) заборгованість ТОВ "С-Транс" перед ДП ДГ Кутузівка НААНУ за договором №3 від 01.01.2014 р. за продукцію, отриману у 2014 р. відсутня, оскільки вона була оплачена в січні 2015 р. в повному обсязі;

6) заборгованість ТОВ "С-Транс" перед ДП ДГ Кутузівка НААНУ за договором №3 від 01.01.2015 р. за продукцію, отриману у 2015 р. відсутня, оскільки вона була оплачена в січні 2016 р. в повному обсязі.

Також, господарським судом першої інстанції призначено у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання:

1) Чи підтверджуються документально та нормативно відображена у бухгалтерському і податковому обліках заявлена у позовних вимогах позивача (Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної Академії Аграрних Наук України") сума заборгованості 279943,99 грн. за поставлену відповідачу (ТОВ "С-Транс") сільськогосподарську продукцію (молоко) за договором поставки сільськогосподарської продукції №3 від 01.01.2014 р.?

2) Чи підтверджуються документально висновки ТОВ "Лампарус" щодо відсутності заборгованості у відповідача (ТОВ "С-Транс") перед позивачем (ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної Академії Аграрних Наук України") по поставкам сільськогосподарської продукції у 2014 р. за договором поставки сільськогосподарської продукції №3 від 01.01.2014 р.?

3) Чи підтверджуються документально висновки ТОВ "Лампарус" щодо відсутності заборгованості у відповідача (ТОВ "С-Транс") перед позивачем (ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної Академії Аграрних Наук України") по поставкам сільськогосподарської продукції у 2013 р. за договором №М19/10-11 від 19.10.2011 р.?

4) Чи підтверджуються документально висновки ТОВ "Лампарус" щодо відсутності заборгованості у відповідача (ТОВ "С-Транс") перед позивачем (ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної Академії Аграрних Наук України") по поставкам сільськогосподарської продукції у 2015 р. за договором поставки сільськогосподарської продукції №3 від 01.01.2015 р.?

Науково-дослідний інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса надав висновок судової економічної експертизи №6185 від 12.07.2017 р. на поставлені судом питання, а саме:

по-першому питанню: в обсязі наданих документів, що залучені судом до матеріалів справи за договором поставки сільськогосподарської продукції №3 від 01.01.2014 р. заявлена у позовних вимогах позивача (Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної Академії Аграрних Наук України") заборгованість за поставлену відповідачу (ТОВ "С-Транс") сільськогосподарську продукцію (молоко) в сумі 279943,99 грн. документально не підтверджується.

По другому питанню: в обсязі наданих документів, висновки фахівця ТОВ "Лампарус", щодо відсутності заборгованості ТОВ "С-Транс" перед ДП "ДГ Кутузівка" НААНУ за договором №3 від 01.01.2014 р., за продукцію отриману у 2014 р., з урахуванням оплат здійснених в січні 2015 р. підтверджуються документально.

До третьому питанню: в обсязі наданих документів, висновки фахівця ТОВ "Лампарус", щодо відсутності заборгованості ТОВ "С-Транс" перед ДП "ДГ Кутузівка" НААНУ за договором №М19/10-11 від 19.10.2011 р., за продукцію отриману у 2013 р., оскільки вона була оплачена в січні 2014 р., підтверджуються документально.

По четвертому питанню: в обсязі наданих документів, висновки фахівця ТОВ "Лампарус", щодо відсутності заборгованості ТОВ "С-Транс" перед ДП "ДГ Кутузівка" НААНУ за договором №3 від 01.01.2015 р., за продукцію отриману у 2015 р., оскільки вона була оплачена в січні 2016 р. в повному обсязі, підтверджуються документально.

Висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ґрунтується саме на висновках судової економічної експертизи № 6185 від 12.07.17р., де зазначається про те, що заборгованість відповідача перед позивачем не підтверджується документально.

З приводу викладених обставин, колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на поставлені експерту запитання, вбачається, що на з'ясування фактичних обставин справи направлено лише перше запитання, друге, третє та четверте запитання стосуються не фактичних обставин справи, а правильності висновку фахівця ТОВ "Лампарус".

Із висновку судового експерта вбачається, що для відповіді на поставлені судом питання експерт опирався на висновок ТОВ «Ламперус» стосовно правильності визначення суми заборгованості по договору № 3 від 01.01.2014р.

Зазначений висновок ТОВ "Ламперус" викликає у колегії сумніви щодо об'єктивності зазначених в ньому даних.

Так, як вбачається зі вступної частини висновку, спеціалістом було здійснено лише перевірку вибіркових документів, при цьому, цей висновок ґрунтується лише на припущені того, що заборгованість у сумі 132 374,00 грн. є заборгованістю за договором № М19/10-11 від 19.10.2011 року, а не за договором №3 від 01.01.2014 р.

Тобто, в основу висновків судової експертизи покладено, зокрема, висновок спеціаліста, який надано за умов припущень, висловлених на на основі вибіркової перевірки.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що експертом було встановлено (арк. 9 експертизи), що ТОВ «С-Транс» не веде облік зобов'язань в розрізі договорів, а веде суцільним порядком.

Ведення обліку зазначеним чином унеможливлює встановлення дійсного розмір заборгованості по окремим зобов'язанням.

Як вбачається із додатку до висновку судової експертизи, для облікування заборгованості за договором № 3 від 01.01.2014 року експертом було застосовано вхідне сальдо станом на 01.01.14р. в розмірі 132374,00 грн. Експерт не обґрунтував яке відношення мають розрахунки, що здійснювалися між відповідачем і позивачем в 2013 році до укладеного у майбутньому договору № 3 від 01.01.2014р. та до оплати поставок Товару, які за ним здійснювалися в 2014 році. Що ставить під сумнів достовірність подальших розрахунків експертом заборгованості по спірному договору.

Як вбачається із додатку до висновку судової експертизи (арк..1, 3, 4, 6, 7) в свій перелік здійснених відповідачем по договору № 3 від 01.01.14р. оплат експерт невмотивовано включив всі платіжні доручення, які були здійснені в 2014 році, не врахувавши, що частка із них відноситься до погашення заборгованості по попередньому договору № М19/10-11 від 19.10.2011р. а саме :

- № 49 від 10.01.2014р. на суму 27000,00 грн.

- № 153 від 22.01.14р. на суму 36000,00 грн.

- № 286 від 19.02.14р. на суму 30000,00 грн.

- № 304 від 24.02.14р. на суму 28000,00 грн.

- № 317 від 25.02.14р. на суму 44000,00 грн.

- № 329 від 27.02.14р. на суму 25000,00 грн.

- № 343 від 28.02.14р. на суму 40000,00 грн.

- № 424 від 12.03.14р. на суму 25000,00 грн.

- № 498 від 25.03.14р. на суму 29000,00 грн.

- № 500 від 25.03.14р. на суму 1000,00 грн.

- № 579 від 03.04.14р. на суму 5000,00 грн.

- № 900 від 28.05.14р. на суму 12000,00 грн.

- № 997 від 12.06.14р. на суму 37000,00 грн.

Зі змісту судової експертизи вбачається, що експерт не перевіряв належним чином стан заборгованості по договору № М19/10-11 від 19.10.2011р. і таких розрахунків в експертизі не має.

Також не надавалось експерту жодного доказу на підтвердження того, що протягом 2014 року сторонами проводився залік зустрічних однорідних вимог по договору № 3 від 01.01.14р. та № М19/10-11 від 19.10.2011р., експерт не визначав у своїй експертизі наявність та розмір зустрічного зобов'язання у позивача перед відповідачем по договору поставки № М19/10-11 від 19.10.2011р. А тому вищезазначені платіжні доручення не можуть бути належним доказом оплати відповідачем товару, отриманого від позивача за договором № 3 від 01.01.14р., що не було враховано експертом при підрахунку наявності заборгованості по вказаному договору, який є предметом дійсного спору.

Аналогічні висновки у ситуації щодо незаконності залікування сторонніх платіжних доручень в рахунок погашення зобов'язання за відсутністю зустрічного зобов'язання викладені у постанові Харківського апеляційного господарського суду від 30.05.17р. по справі № 922/298/17 між тими ж сторонами.

Відповідно до положень частини 5 та 6 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу, відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

За викладеного, колегія суддів відхиляє висновок судової експертизи у дані справі у зв'язку з їх необ'єктивністю, з мотивів, що зазначені вище.

Щодо правової позиції відповідача у справі, яка полягає в тому, що скориставшись помилкою бухгалтера допущеної відповідача у графі "призначення платежу" за вищевказаними платіжними дорученнями, де замість договору № 3 від 01.01.14р. помилково зазначено попередній договір - № М19/10-11 від 19.10.2011р., позивач намагається стягнути з відповідача неіснуючу заборгованість, колегія суддів зазначає наступне.

Так, у листі Національного Банку України від 26.09.2005 № 25-113/1506-9580 "Про виправлення у розрахунковому документі" зазначено, що згідно з пунктом 2.29 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжне доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку, і оформити нове з необхідними змінами. Питання щодо внесення змін до реквізиту "Призначення платежу" платіжного доручення після зарахування коштів на рахунок отримувача має вирішуватися між платником та отримувачем коштів у порядку, узгодженому між ними, оскільки пунктом 1.24 глави 1 Інструкції визначено, що спори між платниками і отримувачами коштів з питань проведення розрахунків вирішуються ними без участі банків.

Так, про заміну призначення платежу у платіжних дорученнях складених протягом 2014 року, відповідач звернувся лише у лютому 2017 року - тобто через 3 роки після їх складення.

Відмовляючи у задоволенні про зарахування частки оплати в сумі 395500,00 грн., позивач зазначив, що у разі зміни призначення платежу, збільшиться недоплата (борг відповідача) за договором № М/19/10-11 від 19.10.2011 року, строк позовної давності за яким вже сплинув.

Наведене аргументація відмови у зарахуванні зміни призначення платежу, у урахуванням того, що про такі зміни відповідач заявив через 3 роки після проведення оплат за платіжними дорученнями, та після подання позову у даній справі, приводить колегію суддів до висновку про безпідставність тверджень відповідача про намагання стягнути з останнього неіснуючу заборгованість.

Крім того, відповідь позивача про відмову у зарахуванні зміни призначення платежу датована 16.02.2017 року. Оскільки сторони у добровільному порядку не дійшли згоди у вирішенням питання про зміну призначення платежу за платіжними дорученнями, а також те, що із вказаного питання в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення суду, колегія суддів зазначає, що на день розгляду справи - призначенням платежу у вищенаведених платіжних дорученнях є сплата да договором № М/19/10-11 від 19.10.2011 року.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог та вимог апеляційної скарги, з урахуванням вищевикладених обставин про відсутність підстав вважати зміненими призначення платежів за платіжними дорученнями відповідача, а також обставин відхилення висновку судової експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Позовні вимоги позивача щодо заборгованості відповідача в сумі 279943,99 грн. стосуються поставок продукції за договором №3 від 01.01.2014 р.

01.01.2014 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №3 поставки сільськогосподарської продукції (надалі - договір), за яким постачальник (позивач) зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію (сировину - молоко коров'яче), що відповідає вимогам ДСТУ №3662-97 (надалі - товар), а покупець (відповідач) зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п. 1.4 договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця після повного таї фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням постачальника, підписання представником покупця всіх необхідних документів та наявності підпису представника покупця про прийом товару на накладній та/або товарно-транспортній накладній.

Згідно з п. 2.1 вказаного договору оплату за товар покупець самостійно проводить по договірним цінам, що визначаються у протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 2.4 договору сторони визначили, що загальна ціна на товар, поставлений за даним договором, складається по закінченню терміну дії договору на підставі первинної бухгалтерської документації (накладних на прийом-передачу товару, товарно-транспортних накладних, протоколів погодження ціни, тощо).

Відповідно до п. 2.5 договору покупець сплачує за товар, поставлений за цим договором протягом трьох банківських днів за кожну щоденну партію товару шляхом безготівкового та/або готівкового розрахунку.

Згідно з п. 3.1.6 вказаного договору постачальник (позивач) зобов'язується щомісяця проводити звірку з покупцем по взаєморозрахунках за поставлений товар.

Пунктом 3.2.3 договору сторони визначили, що покупець (відповідач) зобов'язується підписати щомісячні акти звірки, які складаються постачальником.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - довідки про реалізацію молока ТОВ "С-Транс" за 2014 рік (т.1, а.с. 17) та видатковими накладними (т.1., а.с. 18-29), за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 7281994,99 грн.

Відповідач, в свою чергу, відповідно до реєстру кредитових документів 10.10.2014 по 31.01.2014 року (т.1 а.с.30-62), платіжними дорученнями (т.1 а.с. 165-264; т.2 а.с.1-147 та т.2 а.с.201-204) вартість поставленого товару сплатив частково - на суму 7 002 051,00 грн., а заборгованість відповідача станом на 31.12.2014 року склала 279943,99 грн.

Вищевказані обставини підтверджуються двома Актами звіряння розрахунків по договору № 3 від 01.01.2014 року за період з 01.01.14р. по 31.12.14р. (т.2 а.с.180-187) та з 01.01.14р. по 03.04.17р. (т.3 а.с.20-28) за договором № 3 від 01.01.14р.,

Таким чином вбачається, що позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед ТОВ «С-Транс» відповідно до умов договору поставки сільськогосподарської продукції № 3 від 01.01.2014р., своєчасно в необхідних об'ємах передавав Товар належної якості, до якого не має зауважень та претензій з боку ТОВ «С-Транс». Проте ТОВ «С-Транс» не виконало своїх обов'язків за договором, не здійснивши сплату за Товар згідно умов договору, чим порушило охоронювані законом права та інтереси позивача.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, зважаючи на те, що відповідач доказів оплати отриманого від позивача товару в повному обсязі не надав, колегія суддів вважає позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 279 943,99 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати поставленого товару у строки, встановлені пунктом 2.5 договору №3 від 01.01.2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати за прострочку оплати суми основного боргу за договором поставки сільськогосподарської продукції №3 від 01.01.2014 р. за період з 07.01.2015 р. по 20.03.2017 р. в сумі 180479,89 грн. та 3% річних за прострочку оплати суми основного боргу за договором поставки сільськогосподарської продукції №3 від 01.01.2014 р. за період з 07.01.2015 р. по 20.03.2017 р. в сумі 18476,30 грн.

Перевіривши правильність розрахунків позивача, колегія суддів визнає позовні вимоги щодо стягнення інфляційні втрат у розмірі 180479,89 грн. та 3% річних у розмірі 18476,30 грн. обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги норм процесуального права і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, і при їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів.

Оскаржуване рішення місцевого господарського суду названим вище критеріям не відповідає, оскільки винесено за умов неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим, це рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 16.08.2017 року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "С-Транс" (63404, Харківська область, м. Зміїв, Таранівське шосе, 5, ідентифікаційний код 25466691) на користь Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства північного сходу Національної академії аграрних наук (62405, Харківська область, с. Кутузівка, вул. Шкільна, 6, ) суму основного боргу у розмірі 279 943,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 180479,89 грн. та 3% річних у розмірі 18476,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 02.10.2017 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.