ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа № 911/2404/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нова Пошта

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УКРІНТЕРПРОМ

про стягнення 298369,16грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 01.02.2017);

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нова Пошта (далі ТОВ Нова Пошта) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УКРІНТЕРПРОМ (далі ТОВ УКРІНТЕРПРОМ) про стягнення 298369,16грн у т.ч.:

- 210114,90грн основна заборгованість;

- 33803,09грн пеня за період з 13.10.2016 по 17.07.2017;

- 37693,76грн 30% річних за період з 13.10.2016 по 17.07.2017;

- 16757,41грн збитки від інфляції за період з 13.10.2016 по 17.07.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором №124709 про надання послуг з організації перевезення відправлень від 14.09.2016, в частині сплати за надані послуги у встановлений договором строк.

Відповідач у справі ТОВ УКРІНТЕРПРОМ документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

14.09.2016 між сторонами у справі ТОВ УКРІНТЕРПРОМ (далі замовник) та ТОВ Нова Пошта (далі експедитор) укладено договір про надання послуг з організації перевезення відправлень (а.с.10-14, зворот, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 2.1 договору, експедитор зобовязується за плату та за рахунок замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, повязаних із організацією перевезення відправлення (далі послуги), а замовник зобовязується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Згідно п. 2.3 договору, за надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті.

До обовязків замовника, згідно п. 3.3 договору, віднесено, зокрема, ознайомлення з чинними умовами на офіційному веб-сайті експедитора до моменту передачі експедитору відправлення для транспортування; своєчасне підписання наданих експедитором актів наданих послуг, для засвідчення факту належного надання послуг; здійснення оплати за надані послуги.

Відповідно до п. 5.1 договору, загальна ціна договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості послуг відбувається за чинними тарифами експедитора, шляхом перерахування замовником на рахунок експедитора коштів в розмірі 100% вартості послуг упродовж 2 банківських днів після підписання актів наданих послуг.

Згідно п.п. 5.2, 5.3 договору, експедитор складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику підписані акти для підписання замовником; замовник упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів підписує надані акти та повертає експедитору один екземпляр акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання актів упродовж 2 робочих днів з дати отримання актів без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобовязань за договором.

Вказаний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє протягом 1 року з дати підписання, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань. У разі, якщо ні одна зі сторін договору письмово за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, строк дії договору пролонговується на один рік на тих самих умовах.

Як встановлено судом, за період з 10.10.2016 по 30.10.2016 позивачем на підставі актів про надані послуги (а.с.15-27) надано позивачу послуги за вищевказаним договором на загальну суму 210 114,90грн.

За поясненнями позивача, відповідачем послуги не оплачені, та за останнім рахується заборгованість в розмірі 210 114,90грн.

Таким чином, предметом спору у даній справі є обовязок відповідача оплатити послуги, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як визначено спеціальною нормою, яка регулює відносини з надання послуг, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та у порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

У відповідності до ст. 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Сторонами у договорі встановлено строк виконання зобовязання з оплати 2 банківських днів з дня підписання акту виконаних робіт.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем, під час розгляду справи, не надано суду доказів виконання зобовязань з оплати в сумі 210 114,90грн за послуги, таким чином відповідач є таким, що прострочив виконання обовязку з оплати наданих послуг на визначених сторонами у договорі умовах.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 210 114,90грн основного боргу суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 33 803,09грн за загальний період з 13.10.2016 по 17.07.2017.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 6.3.1 договору, за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих експедитором послуг, замовник сплачує експедитору пеню в розміру подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30% річних від суми заборгованості, строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань є більшим, ніж встановлено ч. 6 ст. 232 ГК України, і становить 1 рік від дня, коли зобовязання мало бути виконаним.

Проте, суд зазначає, що при розрахунку пені позивачем невірно визначено початкову дату нарахування пені за актом № ПП/20322825 від 20.10.2016, оскільки враховуючи умови договору 2 банківських дні закінчується 24.10.2016, отже прострочення відповідача з оплати наданих послуг має місце з 25.10.2016.

Так, за розрахунком суду, сума пені за заявлений позивачем період складає, складає 33 735,78грн, в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 67,22грн пені суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 16 757,41грн та 37693,76грн 30% річних за період 13.10.2016 по 17.07.2017.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось вище, п. 6.3.1 договору сторонами встановлено інша сума нарахування річних, а саме 30%.

Проте, як вже зазначалось вище позивачем невірно визначено початкову дату нарахування за актом № ПП/20322825 від 20.10.2016.

За розрахунком суду, розмір 30% річних за заявлені позивачем період складає 37 631,25грн, в задоволенні вимог про стягнення 30% річних в розмірі 62,51грн суд відмовляє.

Розмір втрат від інфляції, за розрахунком суду, розраховано позивачем арифметично вірно, у звязку з чим вимоги позивача про стягнення збитків від інфляції в розмірі 16 757,41грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 4473,59грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю УКРІНТЕРПРОМ на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Нова Пошта 210 114,90грн основного боргу, 37 631,25грн 30% річних, 33 735,87грн пені, 16 757,41грн інфляційних втрат, 4473,59грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 62,51грн 30% річних та 67,22грн пені в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 09.10.2017.

Суддя С.І. Чонгова