ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року Справа № 914/2993/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Корнілової Ж.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
на рішеннягосподарського суду Львівської області від 14.02.2017 р. (суддя Яворський Б.І.)
та на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 р. (судді: Матущак О.І., Бойко С.М., Дубник О.П.)
у справі№914/2993/16 господарського суду Львівської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_2
доЖитлово-будівельного кооперативу "Аурум IV"
простягнення 33 705 грн. 41 коп.
за участю представників:
від позивача ОСОБА_2, паспорт серія НОМЕР_1, вид. 03.09.1998 р., Шевченківським РВЛМУУМВС України у Львівській області
від відповідачане з'явились

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Львівської області від 14.02.2017 р. у справі №914/2993/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 р., відмовлено в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - позивач) до Житлово-Будівельного кооперативу "Аурум ІV" (далі - відповідач) про стягнення 33 705 грн. 41 коп., з яких: 26 174 грн. 72 коп. основного боргу, 3 926 грн. 21 коп. штрафу, 2 244 грн. 16 коп. пені, 225 грн. 27 коп. 3 % річних, 1 135 грн. 05 коп. інфляційних втрат.

Судові рішення попередніх інстанцій обґрунтовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт надання відповідачу консультаційних послуг за укладеним між сторонами договором.

Не погодившись з рішенням господарського суду першої інстанції та постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 р., рішення господарського суду Львівської області від 14.02.2017 р. та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник, зокрема, вважає, що господарськими судами попередніх інстанцій надано невірну правову оцінку положенням п.п. 4.2, 4.3, 4.10 договору про надання консультаційно-посередницьких послуг №4/004/09-2015 від 01.09.2015 р.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 20.09.2017 р., касаційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.10.2017 р.

До початку судового розгляду позивач подав пояснення до касаційної скарги.

В судове засідання 02.10.2017 р. з'явився позивач особисто. Представник відповідача в судове засідання не з'явився.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в касаційній скарзі, просив її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, дослідивши правильність застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.09.2015 р. відповідач (замовник) та позивач (виконавець) уклали договір про надання консультаційно-посередницьких послуг №4/004/09-2015, за умовами якого виконавець надає замовникові консультаційні та посередницькі послуги, пов'язані із пошуком потенційних асоційованих членів ЖБК "Аурум ІV" (учасників), з метою залучення їх пайових внесків для будівництва багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, (об'єкт), прийняття його в експлуатацію та набуття у власність учасниками відповідних квартир в об'єкті, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити надані виконавцем послуги.

В п. 2.1 вказаного договору сторони виклали перелік зобов'язань виконавця за цим договором.

Сторони також погодили та виклали в п. 3.1 порядок підписання актів прийому-передачі наданих послуг.

При цьому, за змістом п. 4.2 договору винагорода виконавця розраховується та сплачується щомісяця.

Розмір винагороди виконавця за поточний місяць становить 5% (п'ять відсотків) від суми грошових коштів, які надійшли у поточному місяці від учасників залучених до кооперативу в межах даного договору (п. 4.3 договору про надання консультаційно-посередницьких послуг).

Згідно з п. 4.4 договору оплата винагороди здійснюється замовником на підставі акту прийому-передачі наданих послуг та виставленого рахунку на оплату наданих послуг.

Як зазначено в п. 4.5 договору №4/004/09-2015 від 01.09.2015 р., у разі залучення замовником без посередництва виконавця потенційного учасника в члени кооперативу та укладення із ними договорів про сплату пайових внесків, беручи до уваги те, що виконавець є ексклюзивним агентом по пошуку потенційних учасників кооперативу, виконавець вправі вимагати від замовника сплати винагороди, вказаної п. 4.3 договору.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що оплата винагороди, вказаної в п. 4.3 договору, здійснюється замовником виконавцеві не пізніше 6 числа після закінчення місяця, в якому відбулося надання послуг.

У випадку прострочення замовником виконання зобов'язання по оплаті виконавцю винагороди на вимогу виконавця замовник, одноразово за кожен випадок прострочення, сплачує штраф у розмірі 15% від простроченої суми.

За прострочення сплати належних за договором платежів нараховується пеня в розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення.

Вказане викладено в п.п. 6.3.1, 6.3.2 договору №4/004/09-2015 від 01.09.2015 р.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України є договір, який в силу вимог ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши наведені положення укладеного між сторонами справи договору, місцевий та апеляційний господарські суди прийшли до висновку, що договір №4/004/09-2015 від 01.09.2015 р. є змішаним договором, що поєднує елементи договору доручення, зокрема, агентського договору та договору про надання послуг.

Правовідносини, що виникають з договорів про надання послуг, регулюються ст. 901- 907 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В свою чергу, порядок виплати винагороди за агентським договором визначено в ст. 301 Господарського кодексу України.

Предметом судового розгляду у справі №914/2993/16 є вимога позивача про стягнення з відповідача 26 174 грн. 72 коп. основного боргу, 3 926 грн. 21 коп. штрафу, 2 244 грн. 16 коп. пені, 225 грн. 27 коп. 3 % річних, 1 135 грн. 05 коп. інфляційних втрат.

Так, позивач стверджує, що ним належним чином надано передбачені договором послуги. В свою чергу, відповідач не підписав акт виконаних робіт №011 від 01.08.2016 р. та не сплатив 26 174 грн. 72 коп. винагороди, які за умовами п. 4.6 договору мали бути сплачені не пізніше 06.08.2016 р.

З огляду на наведені п.п. 6.3.1, 6.3.2 договору та приписи ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач вказує на обов'язок відповідача сплатити заборгованість, яка утворилась, з урахуванням пені, штрафу, 3% річних та інфляційні витрати.

Однак, вирішуючи спір у даній судовій справі, місцевий та апеляційний господарські суди не погодились з вимогами позивача, оскільки визнали недоведеним факт надання позивачем відповідачу консультаційних послуг за договором.

При цьому, враховуючи поданий відповідачем висновок судової експертизи, яка була призначена та проведена в іншій судовій справі, господарські суди попередніх інстанцій встановили, що винагорода виконавця за посередницькі послуги становить 0,79% від суми грошових коштів, які надійшли продавцю.

Тобто, за висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій заборгованість відповідача перед позивачем за липень 2016 року відсутня, оскільки, винагорода виконавця за посередницькі послуги становить 0,79%, а позивач за період з 16.02.2016 р. по червень 2016 року вже перерахував відповідачу 5% суми грошових коштів, які надійшли від учасників, залучених відповідачем до кооперативу.

Вказане стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не може погодитись з такою позицією господарських судів попередніх інстанцій та вважає зроблені ними висновки передчасними.

Місцевий та апеляційний господарські суди, без встановлення вартості окремо консультаційних та окремо посередницьких послуг за кожен місяць, прийшли до висновку про відсутність заборгованості відповідача перед позивачем.

Суди не врахували, що згідно з п.п. 2.2.17 договору №1/004/09-2015 від 01.09.2015 р. замовник повинен виплатити в повному обсязі винагороду виконавця за укладені договори про сплату пайових внесків в разі отримання 90% та більше від суми повного пайового внеску, передбаченого відповідним договором про сплату пайових внесків, по кожному такому договору.

При цьому, зобов'язання виконавця, що випливають із цього договору, вважаються виконаними в повному обсязі після укладення відповідних договорів про сплату пайових внесків та повної сплати учасниками їх пайових внесків (п. 3.3 договору).

Отже, оскаржувані судові рішення господарських судів попередніх інстанцій прийняті при не повному з'ясуванні фактичних обставин справи.

В свою чергу, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Вказане закріплено в ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 1119 вказаного кодексу касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

Таким чином, справа №914/2993/16 підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду, під час якого суду необхідно встановити розмір

винагороди, яка мала бути сплачена виконавцю в липні 2016 року за надані ним у цей період послуги, а також визначити наявність чи відсутність підстав для стягнення заборгованості з оплати відповідних послуг, керуючись умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, і п. 2.2.17 та п. 3.3 договору. При цьому, слід враховувати, що дослідження здійснення позивачем оплати відповідних послуг у певних розмірах поза межами спірного періоду не є предметом судового розгляду в даній судовій справі. Тобто, навіть у разі виявлення переплати за послуги, надані в попередніх місяцях, суд позбавлений права самостійно здійснити зарахування даних коштів в рахунок заборгованості за липень 2016 року.

Керуючись ст.ст. 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 р. та рішення господарського суду Львівської області від 14.02.2017 р. у справі №914/2993/16 скасувати.

Справу №914/2993/16 передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді: В.Я. Карабань

Ж.О. Корнілова