ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р.Справа № 922/3182/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Солоницівської селищної ради
про встановлення особистого строкового сервітуту права на розміщення тимчасової споруди
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №1843 від 12.09.2017 р., паспорт НОМЕР_1 від 13.06.2006 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

19 вересня 2017 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулвся до Господарського суду Харківської області з позовом до Солоницівської селищної ради про встановлення особистого строкового сервітуту права на розміщення тимчасової споруди, заявивши вимогу про: встановлення на користь позивача земельного сервітут строком до 05 вересня 2021 року відносно земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 0,0018 га, яка знаходиться на території Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області за адресою: АДРЕСА_1 на право розміщення тимчасової споруди - торгівельного павільйону - магазину для продажу товарів повсякденного вжитку відповідно до паспорта прив'язки, виданого Сектором містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області 05 вересня 2016 року, з платою за надання та користування сервітутом в розмірі 100% від суми земельного податку, з внесенням щомісяця до 15 числа рівними частинами.

02 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду із заявою про правове обґрунтування та уточнення позовних вимог (вх. №32159) відповідно до якої просить суд: зобов'язати відповідача вчинити дії, передбачені Рішенням XXXVI сесії VI скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 квітня 2013 року №10 "Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради" щодо розгляду, замовленої позивачем, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки для обслуговування тимчасової споруди на території Солоницівської селищної ради в АДРЕСА_1 та прийняття рішення щодо укладення договору земельного сервітуту.

Вирішуючи питання про можливість прийняття до розгляду вказаної заяви про уточнення позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 4 ст. 22 ГПК України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі засобами захисту права, які визначені, наприклад, у ст. 16 ЦК України. Під засобами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Враховуючи те, що заява подана із дотриманням вимог ст. ст. 22, 54-57 ГПК України суд приймає її до розгляду та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Присутній у судовому засіданні 03 жовтня 2017 року представник позивача позов, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просить суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, докази витребувані ухвалою суду про порушення провадження у справі не надав, причини неявки суду не повідомив.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 ГПК України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Рішенням XXXVI сесії VI скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області №10 від 11 квітня 2013 року затверджено Тимчасовий порядок встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Селоницівської селищної ради (надалі - Порядок).

У відповідності до пунктів 2.1., 2.2. Порядку, земельний сервітут встановлюється на підставі заяви суб'єкта господарювання про надання права тимчасового користування земельною ділянкою на умовах особистого строкового сервітуту за формою наведеною додатку 1 до цього Порядку. На підставі заяви та наданих документів селищна рада приймає рішення про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування тимчасової споруди.

Рішенням XV сесії VII скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області надано Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту орієнтовною площею 0,0018 га по АДРЕСА_1 для подальшого укладення договору земельного сервітуту на розміщення тимчасової споруди (торгівельного павільйону - магазину) з продажу товарів повсякденного попиту.

В пункті 2.5. Порядку зазначено, що селищна рада розглядає технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування тимчасової споруди та приймає рішення щодо укладення договору земельного сервітуту.

Згідно пункту 2.6. Порядку, підставою для відмови у прийняті вищезазначеного рішення є: неподання документів для прийняття рішення; виявлення недостовірних відомостей у поданих документах.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було розроблено технічну документацію із землеустрою та 23 травня 2017 року він звернувся до Голови Солоницівської селищної ради із заявою (т. I, арк. с. 19) в якій просить розглянути технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для подальшого укладення договору земельного сервітуту.

Листом від 07 липня 2017 року №02-20/Є-237 Солоницівська селищна рада повідомила позивача, що заява останнього була розглянута на пленарному засіданні XXV сесії VII скликання Солоницівської селищної ради 29 червня 2017 року, в результаті голосування проект рішення не набрав необхідної кількості голосів, рішення не прийнято.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

У відповідності до приписів ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Стаття 98 Земельного кодексу України визначає право земельного сервітуту - як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Стаття 99 Земельного кодексу України визначає види права земельного сервітуту, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту. Зазначена стаття визначає конкретних суб'єктів, між якими виникають відносини щодо сервітуту. Вимагати встановлення земельних сервітутів можуть власники або землекористувачі земельних ділянок. Ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природним станом.

Як передбачено ст. 100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Наведеним правовим нормам кореспондує визначення земельного сервітуту надане в тимчасовому порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради затвердженого рішенням XXXVI сесії Солоницівської селищної ради VI скликання від 11 квітня 2013 року №10, згідно якого земельний сервітут - це право власника або землекористувача земель ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Таким чином, суб'єктом права земельного сервітуту обов'язково має бути власник або землекористувач земельної ділянки. Законна потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом, наприклад, пройти чи проїхати до своєї земельної ділянки, користуватися належною йому будівлею тощо.

З урахуванням ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) суд приходить до висновку про те, що умовою визнання обґрунтованими позовних вимог позивача є доведення ним по-перше, наявності у нього права власності чи користування земельною ділянкою, котра є суміжної зі спірною; по-друге, існування дійсної потреби в користуванні спірною ділянкою (у вигляді проходу, проїзду тощо) для обслуговування та експлуатації власної ділянки.

Проте цей тягар доведення позивачем не витриманий -- доказів наявності вказаних обставин позивачем не надано.

Навпаки з матеріалів справи та з пояснень представника позивача вбачається, що у позивача немає ні прав користування, ні прав власності на суміжні земельні ділянки, немає також у нього і прав власності на майно, що розташоване на спірній чи суміжній земельній ділянці.

Таким чином правових підстав для встановлення земельного сервітуту наразі немає. Відповідно, немає і підстав для зобов"язання відповідача розглядати питання питання, що не ґрунтується на законі.

Суд зауважує, що питання набуття прав на землю в даному разі повинні вирішуватись в загальному порядку. Зокрема ст. 116 Земельного кодексу України згідно приписів якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Отримання у користування (оренду) земельної ділянки можливе в порядку, передбаченому положеннями статті 123 Земельного кодексу України.

Суд також вважає юридично неспроможними посилання позивача на рішенням XV сесії VII скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, яким позивачеві надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту орієнтовною площею 0,0018 га по АДРЕСА_1 для подальшого укладення договору земельного сервітуту на розміщення тимчасової споруди (торгівельного павільйону - магазину) з продажу товарів повсякденного попиту. Надання дозволу на розробку технічної документації, необхідної для встановлення сервітуту є необхідною, але недостатньою умовою для встановлення сервітуту. Воно не замінює собою решту необхідних умов і не скасовує необхідності додержання наведених вище приписів Земельного кодексу України щодо наявності підстав для встановлення земельного сервітуту.

Крім того, відмовляючи у позові про зобов"язання відповідача розглянути відповідне питання про зобовзобов"язання відповідача вчинити дії, передбачені Рішенням XXXVI сесії VI скликання Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11 квітня 2013 року №10 "Про затвердження Тимчасового порядку встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд торгівельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Солоницівської селищної ради" щодо розгляду, замовленої позивачем, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки для обслуговування тимчасової споруди на території Солоницівської селищної ради в АДРЕСА_1 та прийняття рішення щодо укладення договору земельного сервітуту суд враховує, що це питання вже було розглянуто відповідачем.

Судом встановлено, що листом від 07 липня 2017 року №02-20/Є-237 Солоницівська селищна рада повідомила позивача, що заява останнього була розглянута на пленарному засіданні XXV сесії VII скликання Солоницівської селищної ради 29 червня 2017 року, в результаті голосування проект рішення не набрав необхідної кількості голосів, рішення не прийнято.

Доказів оскарження вищезазначеного рішення Солоницівської селищної ради позивачем до суду не надано. Натомість, позивач просить суд зобов'язати відповідача повторно розглянути те саме питання. Втім, правових підстав для повторного внесення вже вирішеного питання на розгляд Солоницівської селищної ради позивач не наводить.

За таких обставин, доводи позивача щодо порушення його прав та законних інтересів не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до приписів статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позовів відмовити повністю.

Повне рішення складено 05.10.2017 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа №922/3182/17