КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа№ 927/665/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Степаненко Л.М. (довіреність №10-686/д від 16.11.2016 р.);

від відповідача - Палькевич Н.С. (довіреність №1.Одр-6-1216 від 21.12.2016 р.);

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НВГУ «Чернігівнафтогаз»

на рішення господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 р.

у справі №927/665/17 (суддя Лавриненко Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НВГУ «Чернігівнафтогаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»

про спонукання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НВГУ «Чернігівнафтогаз» звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» про визнання укладеним з 01.05.2016 р. між ПАТ «Укрнафта», від імені якого діє структурна одиниця НГВУ «Чернігівнафтогаз» та ТОВ «Чернігівгаз Збут» договору про переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами для потреб споживачів категорії промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання на 2016-2017 роки, в редакції ПАТ «Укрнафта».

08.08.2017 р. позивачем подано заяву про уточнення предмету заявлених позовних вимог, в якій він просить суд: визнати укладеним з 01.05.2016 р. договір між ПАТ «Укрнафта», від імені якого діє структурна одиниця НГВУ «Чернігівнафтогаз» та ТОВ «Чернігівгаз Збут» про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами на 2016-2017 роки, в редакції ПАТ «Укрнафта».

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 р. та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1, 2 ст. 181 ГК України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

04.01.2017 р. позивачем на адресу відповідача направлено лист №26-16/11 з пропозицією укласти договір № 3-Г від 29.12.2016 р. про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами (далі - Договір) та додано два примірники проекту договору. Де зазначено, що позивач зобов'язується надати відповідачу послуги з переміщення власними внутрішньопромисловими трубопроводами природний газ, який постачається відповідачем для забезпечення потреб споживачів категорії промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання, до пунктів призначення - газорозподільних станцій (ГРС), а відповідач зобов'язується внести плату за надані послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, які передбачені умовами даного договору (п. 2.1. проекту договору).

Вказаний лист №26-16/11 від 04.01.2017 р. та проект договору отримані відповідачем 11.01.2017 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи описом вкладення в цінний лист та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 04230653 від 04.01.2017 р.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 181 ГК України, сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

26.01.2017 р. у відповідь на пропозицію позивача укласти договір, ТОВ «Чернігівгаз Збут» надіслало лист Crz1.4-ЛВ-364-0117, яким позивачеві повернуто не підписаний проект договору мотивуючи це тим, що діяльність пов'язана з експлуатацією трубопроводів здійснюється на підставі ліцензії, якої позивачем не надано; переміщення вуглеводнів внутрішньопромисловими трубопроводами та їх підготовка є складовою частиною технологічного видобутку вуглеводної сировини, а не відокремленим видом господарської діяльності; собівартість природного газу формується з урахуванням витрат, пов'язаних з операційною діяльністю по видобутку природного газу, в тому числі витрат на утримання та обслуговування внутрішньопромислових трубопроводів; законодавчими актами, регламентуючими засади функціонування ринку природного газу окремого виду діяльності як переміщення природного газу не визначено; переміщення природного газу визначається складовою частиною як транспортування так і розподілу природного газу, що здійснюється оператором газорозподільних систем, яким в Чернігівській області є ПАТ «Чернігівгаз», а ціна зазначена в проекті договору визначена на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - НКРЕКП) № 3159 від 29.12.2015 р., якою визначено тарифи на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач зобов'язаний укласти договір про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в редакції позивача, виходячи з приписів ч. 3 ст. 179, ст.ст. 180, 181 ГК України, ч. 1 ст. 306, ст.ст. 627, 628, 638 ЦК України, Закону України «Про ринок природного газу», положень постанови НКРЕКП від 12.01.2015 р. № 9 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом» та постанови НКРЕКП від 16.02.2017 р. № 201 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу». Діюче законодавство не виключає можливості здійснення транспортування/переміщення природного газу системою внутрішньопромислових трубопроводів для суб'єктів ринку природного газу, до яких зокрема відносяться газопостачальні підприємства. Відповідно до пункту 13 Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов'язки (далі - Алгоритм), затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2516, при розрахунку нормативів перерахування коштів застосовуються планові обсяги постачання природного газу за кожною категорією споживачів на відповідний розрахунковий період відповідно до умов укладених договорів із оптовим продавцем природного газу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - згідно з умовами укладених договорів із відповідними газодобувними підприємствами.

Також позивач зазначив, що пунктами 19, 20 Алгоритму визначено, що газопостачальні підприємства при постачанні природного газу категорії «населення» та «ТКЕ-Населення» у випадку використання газопостачальним підприємством промислових трубопроводів газодобувних підприємств, з якими газопостачальним підприємством укладено відповідний договір, газопостачальне підприємство здійснює відповідний розрахунок нормативу перерахування коштів на поточні рахунки таких газодобувних підприємств з урахуванням визначених у договорах планових обсягів та плати за використання промислових трубопроводів за кожним газодобувним підприємством окремо. Відповідно до п. 29 Алгоритму, своєчасність укладення відповідних договорів забезпечують керівники операторів газотранспортної та/або газорозподільних систем, газопостачальних підприємств, оптового продавця природного газу, а у випадку використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газодобувних підприємств - керівники газодобувних підприємств. Обов'язок для керівників операторів газотранспортної та/або газорозподільних систем, газопостачальних підприємств, оптового продавця природного газу та газодобувних підприємств укладати договори на транспортування (переміщення) природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами випливає з постанови НКРЕКП від 30.09.2015 р. за № 2516.

Згідно ч. 1 ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно п. 27-28 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», постачальник природного газу - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу. Постачання природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «Чернігівгаз Збут», ідентифікаційний код 39576385, основним видом економічної діяльності Товариства є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

З 01.07.2015 р. до 16.05.2017 р. відповідач здійснював статутну діяльність з постачання газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом на підставі ліцензії виданої НКРЕКП № 1644 від 28.05.2015 р. з терміном дії до 30.06.2020 р.

16.05.2017 р. постановою НКРЕКП № 648 «Про анулювання ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої ТОВ «Чернігівгаз Збут», зазначену вище ліцензію було анульовано, а постановою від 16.05.2017 р. № 653 відновлено.

Подання ТОВ «Чернігівгаз Збут» до НКРЕКП заяви про анулювання ліцензії на постачання газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та видачу ліцензії на постачання природного газу було здійснено на виконання пункту 2 постанови НКРЕКП від 16.02.2017 р. № 201 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу». Даним пунктом визначено, що строк, протягом якого ліцензіати, які провадять господарську діяльність на ринку природного газу, мають привести свою господарську діяльність у відповідність до вимог цієї постанови та подати до НКРЕКП документи та відомості, визначені ч. 3 ст. 15 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», становить три місяці з дня опублікування цієї постанови. Опублікування постанови відбулось 25.03.2017 р. у газеті «Урядовий кур'єр» № 57.

Відповідно до п. 3 зазначеної постанови НКРЕКП від 16.02.2017 р. № 201, постанову НКРЕКП від 12.01.2015 р. № 9 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом», зареєстровану в Міністерстві юстиції України 16.03.2015 р. за № 289/26734, на яку посилається позивач у позові, скасовано. Тобто з 26.03.2017 р. зазначена постанова не діє, а в Україні діють нові, затверджені пунктом 1 постанови № 201 Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з постачання природного газу. Вказаними ліцензійними умовами обов'язку щодо провадження господарської діяльності з постачання природного газу при укладенні договорів на транспортування природного газу магістральними трубопроводами не передбачено.

Відповідно до скасованої постанови НКРЕ від 13.01.2010 р. № 9 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами», яка діяла до 25.03.2017 р., ліцензіат був зобов'язаний укладати договори на купівлю-продаж природного газу, постачання природного газу та у передбачених законодавством випадках договори на транспортування та/або розподіл природного газу відповідно до типових договорів, затверджених в установленому законодавством України порядку.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем та ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» укладено договір № ЧНЗ-Пр-02-2017-17 від 26.12.2016 р. купівлі-продажу природного газу, умовами якого передбачена реалізація природного газу виключно для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 306 ГК України, транспортування продукції трубопроводами є окремим видом господарської діяльності, що регулюється зокрема нормами даного Кодексу.

Пунктом 45 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу; газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об'єктами і спорудами, пов'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу.

Статтею 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» визначено поняття магістральних та промислових трубопроводів (приєднані мережі), зокрема, магістральний трубопровід - технологічний комплекс, що функціонує як єдина система і до якого входить окремий трубопровід з усіма об'єктами і спорудами, зв'язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька трубопроводів, якими здійснюються транзитні, міждержавні, міжрегіональні поставки продуктів транспортування споживачам, або інші трубопроводи, спроектовані та збудовані згідно з державними будівельними вимогами щодо магістральних трубопроводів; промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо.

У відповідності до ст. 13 «Про трубопровідний транспорт», діяльність, пов'язана з проектуванням, будівництвом, ремонтом та експлуатацією об'єктів трубопровідного транспорту, здійснюється на підставі ліцензії. Ліцензії видаються в порядку, встановленому законодавством.

В силу приписів ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками. Оператор газотранспортної системи зобов'язаний забезпечити надання послуг, що відповідають потребам ринку природного газу, зокрема послуги транспортування природного газу з або без гарантії реалізації права користування потужністю, послуги транспортування природного газу на різні періоди тривалості тощо.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. за № 2493. Кодекс також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України (п. 2 глави 1 розділу І Кодексу).

Відповідно до п. 4 глави 3 розділу І Кодексу, експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Замовник послуг транспортування - юридична особа або фізична особа-підприємець, яка на підставі договору транспортування, укладеного з оператором газотранспортної системи, замовляє одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) (п. 5 глави 1 розділу І Кодексу).

У відповідності до п. 5 Кодексу газотранспортної системи, договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу (замовлення розподілу потужності, замовлення транспортування природного газу, послуга балансування) на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газотранспортної системи є юридичною особою, яка не є складовою вертикально інтегрованої організації і здійснює свою господарську діяльність незалежно від діяльності з видобутку, розподілу, постачання природного газу, діяльності оптових продавців. Оператор газотранспортної системи не може провадити діяльність з видобутку, розподілу або постачання природного газу.

Оператор газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем).

Отже, нормами чинного законодавства визначено, що транспортування природного газу може здійснюватись лише в межах газотранспортної системи, на підставі договору, укладеного з оператором газотранспортної системи.

Оператором газотранспортної системи України, відповідно до постанови НКРЕКП від 28.02.2013 р. № 211 «Про видачу ліцензії з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз», є ПАТ «Укртрансгаз».

25.12.2015 р. між ПАТ «Укртрансгаз» та відповідачем було укладено договір на транспортування природного газу № НОМЕР_1, відповідно до типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2497.

Згідно умов вказаного договору ПАТ «Укртрансгаз» надає відповідачу послуги з транспортування природного газу, а саме: послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з транспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї. Строк дії договору до 31.12.2016 р. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Докази дострокового розірвання чи припинення зазначеного договору або визнання його недійсним в матеріалах справи відсутні.

Експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно оператори ГРМ (п.1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем).

Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб'єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління (п. 1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем).

Відповідачем долучено до матеріалів справи укладений 25.06.2015 р. типовий договір на розподіл природного газу № 8-Н між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» та ТОВ «Чернігівгаз Збут», відповідно до якого ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» надає відповідачу послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів відповідача або його споживачів. Строк дії договору до 31.12.2015 р., договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Додатковою угодою № 2 від 31.03.2016 р. строк дії договору продовжено до 30.04.2016 р.; Додатковою угодою № 3 від 30.04.2016 р. строк дії договору продовжено до 31.12.2016 р.; Додатковою угодою № 4 від 12.12.2016 р. строк дії договору продовжено до 31.12.2017 р.

Таким чином, відповідачем вже укладені договори на транспортування природного газу саме з ПАТ «Укртрансгаз», як оператором газотранспортної системи України та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз», як оператором газорозподільної системи.

Пунктом 2.1 Статуту ПАТ «Укрнафта» визначено, що метою діяльності Товариства є видобуток нафти й газу, забезпечення споживачів продуктами переробки нафти та газу, виготовлення іншої продукції, що забезпечує потреби ринку енергоресурсів, впровадження винаходів та інших новацій в різні сфери господарської діяльності та міжнародного бізнесу; пошук та розвідка нових родовищ нафти та газу; переробка нафти й газу; проведення будь-яких видів виробничо-комерційної діяльності, не забороненої чинним законодавством України, з метою отримання прибутку.

Відповідно до наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПАТ «Укрнафта» видами діяльності товариства, зокрема, є: 06.10 Добування сирої нафти; 6.20 Добування природного газу; 58.59 інші види освіти, н. в. і. у.; 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 42.21 Будівництво трубопроводів; 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій.

Згідно п. 1.2. Положення про Нафтогазовидобувне управління «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», Нафтогазовидобувне управління «Чернігівнафтогаз» входить до складу ПАТ «Укрнафта» на правах структурної одиниці (філії) і діє на підставі даного положення.

Головною метою Нафтогазовидобувного управління «Чернігівнафтогаз» є, зокрема, видобуток нафти з конденсатом й газу, забезпечення споживачів продуктами переробки нафти й газу, виготовлення іншої продукції, що забезпечує потреби ринку енергоресурсів, впровадження винаходів та інших новацій в різні сфери господарської діяльності та міжнародного бізнесу; пошук та розвідка нових родовищ нафти та газу; підготовка, переробка нафти й газу; проведення будь-яких видів виробничо-комерційної діяльності, не забороненої чинним законодавством України, з метою отримання прибутку.

Таким чином, ПАТ «Укрнафта», в тому числі і його структурний підрозділ Нафтогазовидобувне управління «Чернігівнафтогаз» ПАТ «Укрнафта», є газовидобувним підприємством.

Оскільки позивач є газовидобувним підприємством, то відповідно до ч. 1 ст. ст. 23 Закону України «Про ринок природного газу», він не може бути оператором газотранспортної системи.

Умовами п. 2.6 проекту договору № 3-Г від 29.12.2016 р., що були запропоновані позивачем в листі № 26-16/11, передбачено, що виконавець здійснює переміщення газу внутрішньопромисловими газопроводами до ГРС.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про трубопровідний транспорт» визначено, що промислові трубопроводи (приєднані мережі) - всі інші немагістральні трубопроводи в межах виробництв, а також нафтобазові, внутрішньопромислові нафто-, газо- і продуктопроводи, міські газорозподільні, водопровідні, теплопровідні, каналізаційні мережі, розподільчі трубопроводи водопостачання, меліоративні системи тощо.

Діяльність з транспортування природного газу є монопольним видом діяльності, яка регулюється НКРЕКП відповідно до вимог Закону України «Про природні монополії».

Відповідно до ст.ст. 32, 38 Закону України «Про ринок природного газу», транспортування та розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах, визначених Законом, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, договором транспортування та договором розподілу природного газу та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішньопромислові газопроводи, якими позивач пропонує відповідачу здійснювати переміщення газу до ГРС є складовою частиною технологічного процесу видобутку вуглеводної сировини, і не є відокремленим видом господарської діяльності, а тому переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) не відноситься до виду господарської діяльності з транспортування природного газу. Як зазначено позивачем, вартість транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами не входить до вартості послуг, які сплачує споживач за транспортування газу, а відноситься на собівартість видобутку газу і повинна враховуватись у ціні на газ власного видобутку.

Вищезазначене також підтверджується і листами НКРЕКП № 4519/16.2.1/7-16 від 10.05.2016 р., № 5902/16.2.1/716 від 13.06.2016 р., № 7384/16.2.1/7-16 від 21.07.2016 р.

Оператор газотранспортної системи здійснює надання послуг транспортування природного газу з моменту отримання природного газу в точці входу та до моменту передачі природного газу в точці виходу (пункт 7 глави 3 розділу І Кодексу).

Відповідно до п. 43 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», точка входу - визначена точка у газотранспортній системі, в якій природний газ надходить до газотранспортної системи від об'єктів, пов'язаних із видобутком природного газу, газосховища, установки LNG, а також від інших газотранспортних або газорозподільних систем.

Згідно п. 42 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу», точка виходу - визначена точка у газотранспортній системі, в якій оператор газотранспортної системи доставляє природний газ, що знаходиться у газотранспортній системі, до іншої газотранспортної або газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або споживача, приєднаного до газотранспортної системи, або до об'єкта, пов'язаного із видобутком природного газу.

У відповідності до пункту 5 розділу 1 глави I Кодексу газотранспортної системи, віртуальна торгова точка (віртуальна точка, на якій відбувається передача природного газу) - точка входу/виходу в газотранспортній системі з невизначеним фізичним розташуванням, на якій здійснюються торгові та інші комерційні операції на ринку природного газу між оптовими продавцями та оптовими покупцями/постачальниками природного газу та відносно якої оператор газотранспортної системи здійснює адміністрування таких точок.

Оформлення актів приймання-передачі природного газу між оператором газотранспортної системи та оператором суміжної системи або прямим споживачем здійснюється відповідно до вимог розділу III, технічної угоди (за наявності) та з урахуванням такого: приймання-передача природного газу між оператором газотранспортної системи та оператором газорозподільної системи відбувається в точках комерційного обліку газу на газорозподільних станціях і оформлюється актами приймання-передачі, що підписуються представниками цих сторін не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним (підпункт 4 пункт 2 глави 7 розділу III Кодексу). А приймання-передача природного газу між оператором газотранспортної системи та прямим споживачем відбувається в точках комерційного обліку газу і оформлюється актами приймання-передачі, що підписуються представниками цих сторін не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним (підпункт 5 пункт 2 глави 7 розділу III Кодексу).

Відповідно до п. 3.1. договору купівлі-продажу природного газу № ЧНЗ-ПР-02-2017-17 від 26.12.2016 р., укладеного відповідачем з продавцем природного газу - ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ», продавець передає покупцю (ТОВ «Чернігівгаз Збут») природний газ у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Право власності на природний газ переходить від продавця до покупця у віртуальній точці в газотранспортній системі, в якій здійснюється передача природного газу. Після переходу права власності на природний газ покупець несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на природний газ.

Отже, надання послуг з транспортування природного газу з моменту отримання природного газу в точці входу та до моменту передачі природного газу в точці виходу має здійснювати оператор газотранспортної системи, яким позивач не є.

А відтак, у позивача відсутні правові підстави стверджувати, що він є єдиною газотранспортною організацією, що надає послуги з переміщення природного газу споживачам на певній території.

Учасниками процесу не заперечувалось, що надані позивачем акт приймання передачі газу від 03.05.2017 р., який підписано між НГВУ «Чернігівнафтогаз» та ПАТ «Чернігівгаз», та роздруківка з офіційного сайту ПАТ «Укртрансгаз» щодо віртуальних точок входу/виходу до/з газотранспортної системи свідчать про відносини транспортування природного газу між позивачем та ПАТ «Укртрансгаз», а не між позивачем та ТОВ «Чернігівгаз Збут» - відповідачем у даній справі.

Колегією суддів критично оцінюються посилання позивача, як на підставу укладення договору № 3-Г від 29.12.2016 р. про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами, на п.п. 13,19,20,29 Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні функції, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2516, оскільки вказаною постановою передбачено порядок розподілу уповноваженим банком коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, а також механізм розрахунку зазначеними постачальниками нормативів перерахування коштів на поточні рахунки операторів газотранспортної та газорозподільної систем, газопостачальних підприємств та на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання оптових продавців.

Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2516 не затверджено типовий договір, який є обов'язковим для укладення відповідними суб'єктами господарювання.

Вказана постанова передбачає можливість, а не обов'язковість, за певних обставин, укладання договорів на переміщення природного газу промисловими трубопроводами, з оплатою за використання промислових трубопроводів.

У листі НКРЕКП від 15.12.2015 р. № 13469/16/61-15 вказано також про порядок здійснення розрахунку нормативу перерахування коштів, у разі використання газопостачальними підприємствами промислових трубопроводів газовидобувних підприємств, з якими газопостачальним підприємством укладено відповідний договір, а не про обов'язковість укладення такого договору.

Крім того, Алгоритм та постанова НКРЕКП від 30.09.2015 р. №2516 є підзаконними нормативно-правовими актами, в той час як відповідно до ч. 3 ст.179 ГК України, обов'язковість укладення господарського договору повинна встановлюватися прямою вказівкою закону.

Посилання позивача, як на підставу укладення договору № 3-Г від 29.12.2016 р., на наявність укладеної технічної угоди про умови приймання передачі природного газу № 19-Г від 04.11.2014 р., укладеної між ПАТ «Укрнафта» в особі НГВУ «Чернігівнафтогаз» та ПАТ «Чернігівгаз», є необгрунтованими, оскільки підставою укладення такої технічної угоди була постанова НКРЕ від 19.04.2012 р. № 420, що втратила чинність на підставі Постанови НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 р., і предметом даної технічної угоди є визначення порядку приймання-передачі природного газу структурним підрозділом позивача - НГВУ «Чернігівнафтогаз» до газопроводів ПАТ «Чернігівгаз». Наявність у справі підписаних актів приймання-передачі природного газу тільки підтверджує, що через ГРС, здійснювалась приймання-передача природного газу, при цьому, для кого із суб'єктів ринку природного газу здійснюється приймання-передача газу, в технічній угоді не визначається.

Також, слід зазначити, що умови проекту договору № 3-Г від 29.12.2016 р., запропонованого позивачем, не узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Частиною 3 ст. 180 ГК України визначено, що однією із суттєвих умов договору є ціна.

У відповідності до ч. 3 ст. 189 ГК України, суб'єкти господарювання застосовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Державні регульовані ціни запроваджуються Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їх повноважень у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу», державне регулювання, формування та реалізацію державної політики на ринку природного газу здійснює Регулятор - НКРЕКП.

Положенням про НКРЕКП, затвердженим Указом Президента України від 10.09.2014 р. № 715/2014, комісія, зокрема, встановлює тарифи на транспортування природного газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними та розподільними трубопроводами.

Предмет запропонованого проекту договору № 3-Г від 29.12.2016 р. визначено в п. 2.1., згідно якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги з переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами природного газу, який постачається замовником для забезпечення потреб споживачів категорії промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання, а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, які передбачені умовами даного договору.

Згідно п. 2.4. проекту договору № 3-Г від 29.12.2016 р., запропонованого позивачем, на час підписання договору тариф на послуги з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами виконавця, згідно постанови НКРЕКП № 3159 від 29.12.2015 р. встановлюється в розмірі 52,10 грн., крім того ПДВ 10,42 грн., всього 62,52 грн. за 1000 куб.м. газу.

Відповідно до п. 6.1. проекту договору № 3-Г від 29.12.2016 р., тариф на переміщення природного газу визначається як різниця між загальним тарифом на транспортування природного газу для споживачів України та тарифом ПАТ «Чернігівгаз», що встановлюються Регулятором. У випадку зміни тарифів виконавець повідомляє замовника шляхом надсилання рекомендованого листа з посиланням на відповідний нормативний документ Регулятора. Тарифи, передбачені п. 6.1. цього розділу (проекту договору) є обов'язковими для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо їх встановлення. Визначена на їх основі вартість послуг застосовується сторонами при розрахунках за послуги згідно з умовами цього договору (6.2. проекту договору № 3-Г від 29.12.2016 р.).

З положень постанови НКРЕКП № 2259 від 15.12.2016 р. «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 29.12.2015 № 3159» вбачається, що викладений у новій редакції додаток містить тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для ПАТ «Чернігівгаз» відповідно до ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств.

Постановою НКРЕКП від 29.12.2015 р. № 3159, зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП № 1610 від 27.09.2016 р., встановлено тариф транспортування природного газу для ПАТ «Чернігівгаз» в розмірі 52,10 грн., крім того ПДВ 10,42 грн., всього 62,52 грн. за 1000 куб.м. газу магістральними трубопроводами. У подальшому постановою НКРЕКП № 2259 від 15.12.2016 р. «Про внесення змін до додатка до постанови НКРЕКП від 29.12.2015 р. № 3159» було змінено тарифи на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для ПАТ «Чернігівгаз» відповідно до ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств.

Постанова НКРЕКП від 29.12.2015 р. № 3159 втратила чинність на підставі постанови НКРЕКП № 395 від 28.03.2017 р.

Отже, вказаною постановою НКРЕКП від 29.12.2015 р. № 3159, зі змінами та доповненнями, встановлювався загальний тариф на транспортування природного газу і тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами.

Вищезазначеною постановою НКРЕКП № 395 від 28.03.2017 р., вартість послуг ПАТ «Укрнафта» з переміщення/транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами не затверджувалась Регулятором ринку природного газу - НКРЕКП.

Відтак, відповідач не має правових підстав здійснювати постачання природного газу споживачам з урахуванням вартості послуг з транспортування, що надаються ПАТ «Укрнафта», за тарифом на послуги з транспортування природного газу, установленим НКРЕКП Оператору газотранспортної системи.

ПАТ «Укрнафта» не є Оператором ГТС, а тому застосування тарифу на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що затверджені для іншої юридичної особи суб'єкта ринку природного газу (ПАТ «Укртрансгаз») до вартості послуг з внутрішньопромисловими мережами є неправомірним.

Також позивач зазначає, що обов'язковість укладення між сторонами договору на переміщення природного газу внутрішньопромисловими газопроводами встановлена постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.12.2016 р. у справі № 917/1248/16, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2017 р. у справі № 917/1248/16.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі сторони, що й у справі, яка розглядається. Отже, повна тотожність суб'єктного складу спору є обов'язковою умовою преюдиціальності щодо сторін.

У справі № 917/1248/16 сторонами були ПАТ «Укрнафта» в особі НВГУ «Полтаванафтогаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут». Склад учасників судового процесу у справі № 917/1248/16 є іншим ніж у справі №927/665/17, що розглядається судом за позовом ПАТ «Укрнафта» в особі НВГУ «Чернігівнафтогаз» та ТОВ «Чернігівгаз Збут».

У справі №917/1248/16 позовні вимоги ґрунтувались, зокрема, на укладеному між сторонами раніше договорі про переміщення природного газу. Наразі ж такий договір між сторонами у даній справі раніше не укладався. Не укладався і попередній договір про обов'язок укласти в майбутньому договір про переміщення природного газу.

Таким чином, застосування вищезазначеної судової практики при розгляді справи 927/665/17 суперечить ст. 35 ГПК України.

Позивачем не доведено належними засобами доказування наявності правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, передбачених ч. 2 ст. 649 ЦК України, та/або наявність державного замовлення, та/або наявність прямої вказівки закону, які б встановлювали обов'язковість укладення спірного договору, та/або наявність відповідного попереднього договору, передбачених ст.ст. 179, 187 ГК України.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що надання послуг ПАТ «Укрнафта» з транспортування природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами безпосередньо покупцям природного газу (замовникам послуг з транспортування), які придбавають природний газ для подальшої реалізації споживачам, є таким, що суперечить чинному законодавству України, а тому відсутні правові підстави для існування договірних відносин між сторонами у справі щодо переміщення/транспортування природного газу внутрішньопромисловими газопроводами.

Крім того слід зазначити, що п. 36 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» встановлено, що згідно ч. 2 ст. 187 ГК України, день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Позивач звернувся до відповідача з пропозицією щодо укладення спірного Договору лише 04.01.2017 р., у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання договору укладеним на минуле, а саме з 01.05.2016 р.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання укладеним з 01.05.2016 р. договору між ПАТ «Укрнафта», від імені якого діє структурна одиниця НГВУ «Чернігівнафтогаз» та ТОВ «Чернігівгаз Збут» про надання послуг з переміщення природного газу внутрішньопромисловими трубопроводами на 2016-2017 роки, в редакції ПАТ «Укрнафта» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НВГУ «Чернігівнафтогаз» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Чернігівської області від 21.08.2017 р. у справі №927/665/17 залишити без змін.

Справу №927/665/17 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець