ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"13" жовтня 2017 р. Справа № 922/749/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Пуль О.А.

розглянувши апеляційну скаргу третього відповідача (вх.№ 3073 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль", м.Київ

до 1) Дочірнього підприємства "Украгротрейд" (м. Алчевськ) ,

2) Дочірнього підприємства "Олан" (м. Алчевськ),

3) Приватного підприємства "ПЗК" (м. Алчевськ),

про солідарне стягнення 16287124,17 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 06.04.2015 (суддя Сальнікова Г.І.) позов задоволено повністю, стягнуто солідарно з Дочірнього підприємства "Украгротрейд", з Дочірнього підприємства "Олан" та з Приватного підприємства "ПЗК" на користь Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" заборгованість за кредитним договором № 010/01-04-1/1038 від 27.06.2013 у розмірі 16287124,17 грн., з них: 12909206,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1564165,61 грн. - заборгованість за відсотками, в т.ч. прострочена до сплати - 1379546,28 грн.; 1403065,36 грн. - пеня по кредиту; 107687,20 грн. - пеня по відсотках; 153000,00 грн. - неустойка за відсутність договорів страхування заставного майна; 150000,00 грн. - неустойка за ненадання фінансової звітності. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 73080,00 грн.

27.04.2015 на примусове виконання рішення господарського суду Харківської області від 06.04.2015 р. видано відповідні накази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2017 у даній справі заяву ТОВ "Фінансова компанія "Централ Фінанс" про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача, Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_1 Аваль", з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 27.04.2015 у справі № 922/749/15 про стягнення у виконавчому провадженні № 50124926 з Приватного підприємства "ПЗК" на користь ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" заборгованості за кредитним договором № 010/01-04-1/1038 від 27.06.2013 на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Централ Фінанс".

Третій відповідач, ПП ПЗК, у липні 2017 року звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, яку ухвалою суду від 12.07.2017 було повернуто на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України у зв'язку з відсутністю доказів надіслання копії апеляційної скарги іншим сторонам.

У серпні 2017 року до Харківського апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга від імені ДП "ПЗК". Вказану скаргу ухвалою суду від 09.08.2017 було повернуто заявникові на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України у зв'язку з відсутністю доказів надіслання копії апеляційної скарги стягувачеві - ТОВ "Фінансова компанія "Централ Фінанс". Також у даній ухвалі судом зазначено, що третім відповідачем у даній справі є Приватне підприємство "ПЗК", а з апеляційною скаргою звернулось Дочірнє підприємство "ПЗК".

При зазначених зверненнях з апеляційною скаргою заявник не надавав доказів сплати судового збору за подання скарги та звертався з клопотаннями про відстрочення сплати судового збору, які не розглядалися судом, оскільки скарга підлягала поверненню з інших підстав.

У вересні 2017 року ПП "ПЗК" знову подало апеляційну скаргу з клопотанням про відстрочення сплати судового збору. До вказаного клопотання заявником було додано лист Головного управління Національної поліції в Луганській області №3038/111/18-2017 від 03.03.2017 з трьома витягами з кримінального провадження, довідки АТ "ОСОБА_1 Аваль" від 31.05.2017 та від 29.08.2017 про залишок грошових коштів на рахунку ПП "ПЗК", лист Державної фіскальної служби України №958/12-36-08 від 13.06.2017 про відкриті банківські рахунки ПП "ПЗК". Розглянувши вказане клопотання з доданими до нього документами, Харківський апеляційний господарський суд відмовив у його задоволенні та ухвалою від 11.09.2017 повернув апеляційну скаргу в порядку п.3 ч.1 ст.97 ГПК України з посиланням на наступні обставини: апелянт просить суд відстрочити сплату судового збору, однак не зазначає, до якої саме дати необхідно відстрочити таку сплату, коли саме ним будуть усунені обставини, що перешкоджають йому на даний час сплатити судовий збір; надані третім відповідачем докази свідчать про негативні тенденції в фінансовому становищі підприємства та про негативні явища, що призвели до такого стану (захоплення незаконними збройними формуваннями його майна в м.Алчевськ та відсутність грошових коштів на його банківському рахунку; разом із тим, третій відповідач не повідомляє про можливість усунення цих явищ до сплинення часу відстрочення сплати судового збору; апелянтом не підтверджено, що до ухвалення судового рішення у справі (постанови суду апеляційної інстанції) він взагалі матиме можливість сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі.

04.10.2017 ПП "ПЗК" знову звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та із клопотанням про відстрочення сплати судового збору. Апелянт просить врахувати його тяжкий фінансовий стан та на підставі ст.8 Закону України "Про судовий збір" відстрочити сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, зазначаючи, що якщо суд апеляційної інстанції винесе ухвалу про прийняття цієї апеляційної скарги до провадження, то наслідком такої процесуальної дії буде закриття виконавчого провадження та зняття арешту з рахунків ПП "ПЗК", що дасть можливість виконувати банківські операції за рахунками, у тому числі, сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги. На підтвердження тяжкого фінансового стану заявником надано наступні докази: лист Головного управління Національної поліції в Луганській області №3038/111/18-2017 від 03.03.2017 з трьома витягами з кримінального провадження, довідки АТ "ОСОБА_1 Аваль" від 31.05.2017 та від 29.08.2017 про залишок грошових коштів на рахунку ПП "ПЗК", лист Державної фіскальної служби України №958/12-36-08 від 13.06.2017 про відкриті банківські рахунки ПП "ПЗК".

Розглянувши вищевказане клопотання, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено право суду відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до пункту 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

У клопотанні про відстрочення сплати судового збору заявник посилається на те, що ухвалою суду від 11.09.2017 у даній справі встановлено наступні преюдиційні факти: "Надані третім відповідачем докази свідчать про негативні тенденції в фінансовому становищі підприємства та про негативні явища, що призвели до такого стану".

Разом з тим, як вбачається з вищевказаної ухвали 11.09.2017, у клопотанні про відстрочення сплати судового збору було відмовлено з тих підстав, що третій відповідач не повідомляє про можливість усунення зазначених негативних явищ до сплинення часу відстрочення сплати судового збору; апелянтом не підтверджено, що до ухвалення судового рішення у справі (постанови суду апеляційної інстанції) він взагалі матиме можливість сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі.

Апелянт стверджує, що вищевказані недоліки усунуті ним при зверненні з апеляційною скаргою у жовтні 2017 року. Проте, як було встановлено вище, ним надано суду апеляційної інстанції ті ж самі докази, які вже досліджувалися судом при винесенні ухвали від 11.09.2017 та не були визнані переконливими. Посилання апелянта на те, що зняття арешту з рахунків ПП "ПЗК" дасть можливість виконувати банківські операції за рахунками, у тому числі, сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає непереконливими, виходячи з того, що згідно з банківськими довідками залишок коштів на рахунку ПП "ПЗК", на який накладено арешт, становить 663,46 грн. - сума, якої недостатньо для сплати судового збору в даній справі навіть у разі зняття арешту з рахунку. Окрім того, як вбачається з наданих заявником довідок, арешт на рахунок ПП "ПЗК" накладено не лише на суму 17915836,59 грн. у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду від 06.04.2015 в даній справі (постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 29.02.2016), але й на всі кошти ПП "ПЗК" згідно з постановою ВДВС Алчевського МУЮ від 11.04.2016. Тобто заявником не доведено, що у разі прийняття до провадження його апеляційної скарги арешт буде знято з його рахунку в повному обсязі.

Будь-яких інших обставин та доказів, які могли б бути підставою для обгрунтованого припущення про те, що до ухвалення судового рішення у справі (постанови суду апеляційної інстанції) він взагалі матиме можливість сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги у даній справі - заявником не наведено. Отже, ним фактично не усунуто недолік, вказаний судом апеляційної інстанції в ухвалі від 11.09.2017.

Стосовно посилань апелянта на ст.55, 129 Конституції України та на практику Європейського суду з прав людини, колегія суддів зазначає наступне.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.01 у справі "Креуз проти Польщі", вказано, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті Конвенції.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_2 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Також, на думку колегії суддів, має бути враховано принцип рівності сторін у процесі, що є одним із елементів більш широкого поняття "справедливий судовий розгляд", яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (справа «Ruiz-Mateos v.Spain, рішення від 23.06.93, серія А, №262).

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Стаття 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обовязків, передбачених процесуальним законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у справі було в повному обсязі сплачено судовий збір за подання позовної заяви. При цьому інших учасників процесу також не було позбавлено права на доступ до суду - зокрема, апеляційним господарським судом в ухвалі від 12.07.2017 було вказано, що після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2, 3 ч.1 ст.97 ГПК України, апеляційна скарга може бути подана повторно.

Проте, як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, відповідні недоліки заявником не були усунуті, у зв'язку з чим у заявленому апелянтом клопотанні про відстрочення судового збору до ухвалення судового рішення у справі має бути відмовлено з підстав його необгрунтованості та не підтвердження заявлених вимог належними і допустимими доказами в порядку ст.34 ГПК України.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо, зокрема, до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Окрім того, як вбачається з наданих ПП "ПЗК" доказів направлення апеляційної скарги іншим сторонам, а саме, листів з повідомленням про отримання апеляційної скарги - вони адресовані ДП "ПЗК" (а не ПП "ПЗК", яке є стороною у справі і яким подано апеляційну скаргу). Як було встановлено вище, на даний недолік - зазначення у матеріалах скарги ДП "ПЗК" замість ПП "ПЗК" - було вказано заявникові в ухвалі суду від 09.08.2017, однак його також не було усунуто.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про повернення апеляційної скарги ПП "ПЗК".

Оскільки апеляційна скарга підлягає поверненню з наведених вище підстав, заявлене апелянтом клопотання про відновлення строку на подання апеляційної скарги колегією суддів не розглядадється.

Керуючись ст.86, п. п.3 ч.1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИЛА:

Повернути апеляційну скаргу заявнику.

Додаток: заявнику - матеріали скарги на 19 арк.; поштовий конверт.

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Пуль О.А.