КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа№ 927/526/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко О.В.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.10.2017 по справі №927/526/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.07.2017

у справі №927/526/17 (суддя Оленич Т.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс"

про стягнення 231 169,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі-позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс" (далі-відповідач) 231 679,35 грн. платежів, нарахованих за час затримки вагона з вантажем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі заявки Закарпатської митниці ДФС від 14.07.2016 відправлений відповідачем вагон №65222846 з вантажем "деревина паливна" був відчеплений від складу потягу для проведення переогляду митними органами. За період проведення такого переогляду з 14.07.2016 по 30.11.2016 залізницею виконувались роботи з переміщення вагону між станціями, вивантаження з вагону та завантаження у вагон вантажу, а також здійснювались інші операції, необхідні для переогляду. Про виконання вищезазначених робіт та інших операцій складались відповідні акти загальної форми, в яких також зазначалось про нарахування належних платежів згідно зі ставками Збірника тарифів №1.

Після порушення провадження у даній справі позивачем в судовому засіданні подано заяву про зменшення розміру позовних вимог до 197 157,60 грн в зв'язку із помилковим застосуванням невірної маси вантажу після контрольного перезважування (а.с.178-179 т.1).

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 24.07.2017 у справі №927/526/17 позов задоволено частково; стягнуто з Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 196 639,60 грн платежів за час затримки вагону та 2 949,59 грн судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції від 24.07.2017, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне.

07.07.2016 зі станції Корюківка Південно-Західної залізниці відправлено напіввагон №65222846 з вантажем - деревина паливна у вигляді колод, полін, сучків, масою 46870, що підтверджується складеною накладною ЦИМ/СМГС №439174 від 04.07.2016.

У відповідності до відомостей, що містяться у вказаній накладній, відправником вантажу є відповідач, отримувачем вантажу є S.C. Kastamonu Romania S.A., Reghin, str. Lerbus, nr.37. Місцем доставки визначено станцію призначення - Халмеу, Румунія; вихідною прикордонною станцією в Україні зазначено станцію Дяково.

14.07.2016 заступником начальника митного посту "Дяково" Закарпатської митниці ДФС на ім'я начальника залізничної станції Дяково направлено лист №07-70-73/23-2043 про затримання митницею залізничного вагону №65222846 для проведення комплексу митних формальностей та з проханням "про проведення зважування цього вагону для визначення достовірності фактичних вагових відомостей відомостям, заявленим у митній декларації і товаросупровідних документах", а також про забезпечення згідно зі ст.218 Митного кодексу України розвантаження вищезазначеного товару з подальшим їх навантаженням (після завершення митного огляду).

В цей же день на станції Дяково Львівської залізниці було складено акт загальної форми №31 про затримання Закарпатською митницею вагону №65222846, накладна №439174, товар "деревина паливна" для забезпечення митного огляду вантажу експертом Закарпатської торгово-промислової палати.

Наступного дня позивачем надіслано телеграфне повідомлення на станцію Корюківка про затримання вагону та направлення представника відправника для участі у проведенні митних операцій.

20.07.2016 начальником митного посту "Дяково" Закарпатської митниці ДФС на ім'я начальника ст. Дяково направлено лист №07-70-73/23-2011 про прискорення зважування вагону №65222846 з повідомленням начальнику митного посту про час та місця здійснення зважувальних та розвантажувальних робіт.

21.07.2016 року на станції Дяково Львівської залізниці складено акт загальної форми №32 про направлення вагону №65222846 з вантажем "деревина паливна" на ст.Батьово для зважування. В даному акті також зазначено про нарахування зборів за затримку вагону на 170 год., а саме: за користування вагоном - 5 078,70 грн, за зберігання вантажу - 3 029,40 грн, за телеграфне повідомлення - 122 грн, за маневрову роботу - 1 347,20 грн. Всього нараховано 9 577,30 грн.

Так, 25.07.2016 на станції Батьово Львівської залізниці було складено акт загальної форми №9937 про зважування вагону №65222846 на 150тонних тензометричних вагах, в якому зазначені результати зважування: "вагон 65222846 в/п 69 т брутто 58740 кг нетто 37140 кг тара з бруса 21600 кг". Також в акті відображено про здійснення маневрового локомотиву для подачі і прибирання від 15.05 до 15.20 для зважування. Зважування вантажу на станції Батьово проводилось в зв'язку із відсутністю на станції Дяково станційних вагонних ваг, що підтверджується витягом з Технологічного процесу роботи Виробничого структурного підрозділу "Ужгородська дирекція залізничних перевезень".

28.07.2016 на станції Дяково Львівської залізниці складено акт загальної форми №34 про направлення вагону №65222846 на станцію Ужгород для розвантаження, проведення митного огляду з подальшим навантаженням (після проведення митного огляду). В акті також визначено кількість часу затримки вагону - 55в/год. та здійснено нарахування платежів: за користування вагонами - 843 грн; за збереження вантажу - 865,56 грн; маневрова робота - 673,60 грн; телеграфне повідомлення - 122 грн. Всього нараховано 2 506,20 грн. Крім того зазначено про необхідність розрахунку провізної плати за маршрутом Дяково-Королево -Ужгород.

Так, 29.07.2016 на станції Ужгород Львівської залізниці складено акт загальної форми №2529 про те, що вагон №65222846 поданий 29.07.2016 о 17.40 на вантажний двір станції Ужгород для проведення митного огляду. Маневрова робота за відставлення вагонів під час затримки 30хв. Маневрова робота 30хв. за прибирання.

В даному акті містяться також записи про вивантаження вантажу - деревини паливної - у зоні митного контролю вантажного двору ст.Ужгород на землю 31.08.16 о 16.20 в кількості 23 000 кг, та 01.09.16 о 16.30 в кількості 23 870 кг, та про завантаження 07.09.2016 о 15.30 цього вантажу в кількості 46 870 кг у вагон №65222846 після митного огляду.

04.11.2016 начальником митного посту "Дяково" на станцію Ужгород направлено листа №07-70-73/20-3178 про переміщення вагону №65222846 із лісоматеріалами на ділянку Закарпатінтерпорт, м.Чоп для зберігання вантажу та подальшого вивільнення вагону та передачі їх власнику, у зв'язку із запровадженням протоколу про порушення митних правил №1697/30516/16 від 16.09.2016 на лісоматеріали, які слідували у цьому вагоні.

14.11.2016 на станції Ужгород Львівської залізниці складено акт загальної форми №2581 про відправлення згідно з листом митниці вагону №65222846 на ст.Чоп. В даному акті також зазначено про простій вагону - 2590 год., та містяться нарахування таких платежів: за користування вагоном - 94 212,10 грн; маневрова робота - 1 год. - 1 347,20 грн; повідомлення 1 шт. - 122 грн; зберігання 47т*3д.*4,0*2,302 = 13 848,80 грн; зберігання 23т*2д.*1,6*2,3025 = 169,40 грн; зберігання 24тн*2д.*4,0*2,302 = 442 грн; зберігання 47тн*6д.*1,6*2,302 = 1 038,70 грн; зберігання 6д.*5,9*2,302 = 81,50 грн; зберігання 47тн*67діб*4,0*2,302 = 28 996 грн; робота МЧ-1 - 2 548,79 грн, загальна сума = 142 806,49 грн.

29.11.2016 на станції Чоп Львівської залізниці складено акт загальної форми №642, в якому відображено, що вагон №65222846 з вантажем "деревина паливна", якій слідує по відправкам Корюківка П.Зах. - Халмеу ЧФР нр439174, відправник РКСЛП "Корюківкаліс", прибув на ст..Чоп 15.11.16 о 09-45, заявка Закарпатської митниці ДФС 07-70-73/20-3178 від 04.11.2016 - для вивантаження вилученого вантажу. 29.11.16 о 05-50 вагон подано на п/к АТ "Закарпатінтерпорт".

30.11.2016 року на станції Чоп Львівської залізниці складено акт загальної форми №644, із якого вбачається, що 30.11.16 о 13-10 на під'їзній колії АТ "Закарпатінтерпорт" вантаж вивантажено з вагону №65222846 на підставі листа -Закарпатської митниці ДФС №07-70-61/34/3228 від 28.11.16. На зворотній стороні вказаного акту наведена інформація про кількість годин затримки вагону 363год.25хв.=12 187,20 грн; зберігання вантажу - 47тн*14д.*4*2,302 = 6 058,90 грн; маневрова робота - 30хв. = 673,60 грн; збір за под./заб. = 1 049,80 грн, загальна сума складає 19 969,50 грн.

В акті загальної форми №3749, на якому міститься відтиск календарного штемпелю перевізника від 23.12.2016, складеного по відправленню №439174 від 07.07.2016 зі станції Корюківка Південно-Західної залізниці до станції призначення Дяково - експ. ЧФР Львівської залізниці, вагон №65222846 з вантажем - деревина паливна, відображені причини та обставини, що стали підставою для складення цього акту, а саме: вагон затримано по ст.Дяково-експ.ЧФР 14.07.2016 о 16-35 год. (згідно з актом з.ф. ст. Дяково №31 від 14.07.2016). Вагон випущено та подано на п/к АТ "Закарпатінтерпорт" 05-50год. 29.11.2016 (згідно з актом з.ф. ст. Чоп №642 від 29.11.16). Загальна затримка склала 3301 годину. Загальне користування складає - 117 код = 120 399,70 грн. Так як в перевізний документ внесені кошти за користування вагоном на відповідних станціях, міститься відмітка про внесення різниці, що складає 8 078,70 грн.

Згідно із розрахунком сум за користування вагонами та інші послуги на станції, поданим позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог, загальна сума нарахованих платежів на підставі вищезазначених актів загальної форми становить 197 157,60 грн, яку позивач і просить суд стягнути з відповідача.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Аналіз спірних відносин сторін, які розглядаються в межах даної справи, свідчить, що між сторонами виникли відносини перевезення вантажу залізничним транспортом.

Відносини залізничного транспорту, зокрема, з відправниками та одержувачами вантажів, багажу, вантажобагажу і пошти з урахуванням специфіки функціонування цього виду транспорту як єдиного виробничо-технологічного комплексу регламентуються спеціальним Законом України "Про залізничний транспорт".

У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт" нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні, за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (ст.8 Закону України "Про залізничний транспорт").

Згідно із ст.6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами факт складання відповідачем накладної ЦИМ/СМГС №439174 від 04.07.2016 та передачі залізниці вагону №65222846 з вантажем для перевезення.

Відповідно до ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Як встановлено вище, місцем доставки вантажу, який направлявся відповідачем у вагоні №65222846 за накладною ЦИМ/СМГС №439174 від 04.07.2016, визначено станцію призначення - Халмеу, Румунія, в зв'язку з чим перевезення вантажу за вказаною накладною здійснювалось у міжнародному залізничному сполученні.

Згідно із ч.3 ст.18 Закону України "Про залізничний транспорт" перевезення вантажів і пасажирів у прямому і непрямому міжнародному і прямому змішаному сполученнях регулюються чинним законодавством України і міжнародними договорами України.

Одним із міжнародних договорів, що регулюють питання здійснення міжнародних перевезень залізничним транспортом є Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМЗВС), учасницею якого Україна.

У відповідності до ст.3 Угоди про МЗВС цією Угодою встановлюються єдині правові норми договору перевезення вантажу в прямому міжнародному залізничному сполученні між станціями та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні. Перевезення вантажів в прямому міжнародному сполученні здійснюється між станціями, які відкрити для виконання вантажних операцій у відповідності до національного законодавства сторін цієї Угоди.

Виходячи із змісту §6 ст.22 Угоди про МВЗС, Угодою передбачається проведення пограничного, митного і інших видів контролю вагону та вантажу.

Згідно із дефініціями, наведеними у ч.1 ст.4 Митного кодексу України митний контроль визначається як сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

В силу положень ст.318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України та передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Спеціальні норми проведення митних формальностей на залізничному транспорті містяться у главі 32 Митного кодексу України.

Відповідно до ст.218 Митного кодексу України строки здійснення митних формальностей щодо залізничного рухомого складу визначаються керівником органу доходів і зборів за погодженням з іншими контролюючими органами та адміністрацією залізниці, а в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України - крім того, з керівником відповідного органу охорони державного кордону України.

Як встановлено вище відправлений відповідачем по накладній №439174 від 04.07.2016 вагон №65222846 з вантажем "деревина паливна", був затриманий на стації Дяково Львівської залізниці для проведення комплексу митних формальностей на підставі листа заступника начальника митного посту "Дяково" Закарпатської митниці ДФС від 14.07.2016 №07-70-73/23-2043, в якому також містилось прохання щодо проведення зважування вагону для визначення достовірності фактичних вагових відомостей відомостям, заявленим у митній декларації та товаросупровідних документах, та про забезпечення, згідно зі ст.218 Митного кодексу України розвантаження товару з подальшим його навантаженням (після завершення митного огляду).

Так, на виконання вказаного запиту Закарпатської митниці ДФС позивачем виконувались роботи по подачі вагону на інші станції, перезважуванню вантажу, вивантаженню та завантаженню вантажу з/у вагон. На підтвердження факту здійснення необхідних операції, на станціях Львівської залізниці були складені акти загальної форми №31 від 14.07.2016, №32 від 21.07.2016, №9937 від 25.07.2016, №34 від 28.07.2016, №2529 від 29.07.2016, №2581 від 14.11.2016, №642 від 29.11.2016, №644 від 30.11.2016.

З огляду на викладене, затримання вагону №65222846 відбулось в зв'язку з необхідністю проведення митними органами передбачених Митним кодексом України митних формальностей, тобто з причин, незалежних від перевізника - "Укрзалізниці".

Параграфом 6 статті 28 Угоди про МЗВС визначено, що у разі виникнення перешкоди з перевезення вантажу або його видачі з причин, які не залежать від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі та витрати, які понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Статтею 32 Угоди про МЗВС передбачається, що перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов'язані з перевезенням вантажу, які не передбачені тарифами, що діють і які викликані причинами, що не залежать від перевізника. Відшкодування додаткових витрат здійснюється у порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів та неустойок".

Із змісту ст.31 Угоди про МЗВС вбачається, що обов'язком відправника, який бере участь у перевезенні вантажу є сплата провізних платежів, якщо угодою між учасниками перевезення не передбачено інше.

У відповідності до ч.2 ст.218 Митного кодексу України розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші операції, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, проводяться підприємствами залізниці за рахунок власників товарів або уповноважених ними осіб.

Таким чином, вищезазначені правові норми свідчать про встановлення обов'язку вантажовідправника оплатити перевізнику роботи та операції, здійснені ним для забезпечення митного контрою та митного оформлення вантажу.

Враховуючи, що затримання вагону №65222846 відбулось з причин, незалежних від перевізника - "Укрзалізниці", а в зв'язку з необхідністю проведення митними органами передбачених Митним кодексом України митних формальностей, судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта на положення ч.5 ст.338 Митного кодексу України, оскільки нарахування позивачем платежів за операції, здійснені під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, проводились з урахуванням спеціальної норми, передбаченої ст.218 Митного кодексу України. В свою чергу, статті 338 Митного кодексу України є нормою, яка визначає загальний порядок та підстави здійснення митного контролю, а відтак є загальною нормою по відношенню до ст.218 цього ж Кодексу.

Крім того, обов'язок власників товару або уповноваженого ними осіб щодо оплати операцій, здійснених під час проведення митного контролю на залізничному транспорті, незалежно від факту виявлення незаконного переміщення товару під час здійснення такого контролю, визначений положеннями чинного законодавства. Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд, яка викладене в постановах від 11.12.2014 у справі №908/356/14, від 01.03.2017 у справі №907/501/16 та від 31.07.2017 у справі №924/1175/16.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно нараховані платежі за розвантажувальні, навантажувальні, перевантажувальні та інші вчинені операції, які були необхідні для здійснення митного контролю вантажу, відправленого у вагоні №65222846.

У відповідності до ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Факт складання на станціях Львівської залізниці актів загальної форми, в яких відображені вид робіт та операції, необхідних для здійснення митного контролю, а також наведені суми платежів, нарахованих за вчинені операції, встановлено вище.

Аналіз та співставлення відомостей, відображених у вищезазначених актах загальної форми, і в наданому позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог розрахунку сум за користування вагонами, свідчать, що розрахунок складений у відповідності до обставин, вказаних в актах.

Разом з тим, нарахування позивачем платежів за повідомлення, які зазначені в актах №32 від 21.07.2016, №34 від 28.07.2016, №2581 від 14.11.2016, а також нарахування за участь представника залізниці при зважуванні, про що зазначено у розрахунку платежів по акту №9937 від 25.07.2016 є безпідставним, виходячи з наступного.

Розмірі тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги встановлюються Збірником тарифів (Тарифне керівництво №1), затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356 (з подальшими змінами та доповненнями).

У відповідності до підпунктів 2, 3 таблиці 3, що наведена у п.10 розділу 3 Тарифного керівництва №1, яким визначаються збори за інші додаткові операції, за ставкою збору в сумі 53грн., яка застосована позивачем при нарахування платежів за повідомлення, справляються платежі за видачу довідок, пов'язаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за них у письмовому вигляді телеграфом (п/п.2), а також за надання одержувачам інформації про вантажі, що прибули на їхню адресу на станції призначення (п/п.3).

В той же час, як вбачається із наданих до матеріалів справи копій повідомлень, за які позивач нараховує платежі в сумі 122 грн (53,0 грн тариф * на 2,302 коеффіцієнт), ці повідомлення надсилались на станцію відправлення Корюківка, а не відповідачу, а тому не можуть бути розцінені судом як довідки, пов'язані з перевезенням вантажу, а тим більш як інформація, що надається одержувачам вантажу. Будь-яких інших підстав, передбачених Тарифним керівництвом №1 для нарахування платежів за повідомлення, позивач не надав.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що здійснення позивачем нарахувань в сумі 366 грн за повідомлення є безпідставним.

Крім того, позивач при нарахуванні платежів по акту №9937 від 25.07.2016, складеного на станції Батьово, застосував тариф, встановлений за участь працівника залізниці при зважуванні вантажу.

Проте, із змісту п.4.2. розділу 3 Тарифного керівництва №1 вбачається, що збір за участь працівника залізниці (перевізника) у зважуванні й/або видачі вантажу нараховується при наявності вимоги вантажовласника про таку участь. Позивач не довів належними та допустимими засобами доказування факту наявності вимоги відповідача про участь працівника залізниці при зважуванні на станції Батьово вантажу, який перевозився у вагоні №65222846. Будь-яких письмових пояснень щодо наявності підстав для застосування вказаного збору позивач також не надав.

Таким чином, нарахування в сумі 152 грн за участь представника залізниці при зважуванні суперечить приписам Тарифного керівництва №1 та є також безпідставним.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем неправомірно нараховані платежі в сумі 518 грн.

З огляду на викладене, сума платежів складає 196 639,60 грн.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідачем відповідно до вимог ст.ст.32-34 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності вказаної вище заборгованості.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 196 639,60 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення боргу у розмірі 196 639,60 грн, колегією суддів визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Твердження апелянта щодо безпідставності нарахування позивачем платежів за завантаження вантажу у вагон, зберігання вантажу та користування вагоном з 07.09.2016 по 29.11.2016, судовою колегією не приймаються до уваги виходячи з наступного.

Як вбачається із тексту листа Закарпатської митниці ДФС від 20.07.2016 №07-70-73/23-2011 на ім'я начальника залізничної станції Дяково, в ньому міститься вказівка про завантаження товару після завершення митного огляду. В акті загальної форми №2529 від 29.07.2016 відображаються послідовні дії залізниці на виконання вказівок митного органу, які вчинялись щодо вагону №65222846 з вантажем "деревина паливна" на станції Ужгород для здійснення митного огляду. Зазначення в одному акті про вчинення на одній станції дій щодо одного й того ж вагону в певний проміжок часу не суперечить нормативно-правовим актам, які регулюють порядок складання актів загальної форми.

Крім того, судова колегія приймає до уваги, що залізницею вчинялись дії, направленні на вирішення питання щодо випуску цього вагону, що підтверджується наявною у справі перепискою станції Ужгород з митними органами, які лише 04.11.2016 повідомили позивача про подальше переміщення вагону №65222846 з вантажем.

Щодо посилань апелянта про необхідність застосування до вимог позивача строків позовної давності, які викладенні в заяві (а.с.123-125 т.1) та в апеляційній скарзі (а.с.214-219 т.1), судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до ч.6 ст.315 Господарського кодексу України щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

В зв'язку з відсутністю в Угоді про МЗВС положень про строки подання залізницею позовів до вантажовідправників, тому до спірних відносин застосуються норми національного законодавства.

Відповідно до ч.5 ст.315 Господарського кодексу України для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За загальними правилами, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України).

Разом з тим, ст.137 Статуту залізниць України, якою визначається, що позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані протягом 6 місяців, встановлюється порядок обчислення цього строку у випадках, які не стосуються стягнення штрафу за невиконання плану перевезень, - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Як встановлено вище, останнім днем використання вагону №65222846 з вантажем "деревина паливна", який був відправлений відповідачем, є 30.11.2016, про що свідчить акт загальної форми №644 від 30.11.2016.

Згідно із п.3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за №567/6855, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності.

Приймаючи до уваги, що остаточно вантаж був вивантажений з вагону 30.11.2016, про що міститься відповідна відмітка з посиланням на акти №642,644 на зворотній стороні накладної ЦИМ/СМГС №439174 від 04.07.2016, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що кожен окремий акт загальної форми, які складались під час проведення митного огляду вантажу, не є самостійною підставою для подання позову. Відтак початок перебігу 6-ти місячного строку для подання позивачем позову починається з дня, наступного після 30.11.2016, тобто з 01.12.2016.

Як свідчить наданий позивачем до позовної заяви фіскальний чек, що підтверджує надсилання відповідачу копії позовної заяви та копій доданих до неї документів, ця копія була надіслана відповідачу та суду першої інстанції 29.05.2017. Згідно з відбитком штампу Господарського суду Чернігівської області про реєстрацію позовної заяви, що розглядається в межах даної справи, позовна заява надійшла до суду 01.06.2017.

Таким чином, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом в межах строку позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування цього строку.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Інші доводи, які викладені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст.104 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Крім того, судова колегія звертає увагу сторін, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвеція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства "Корюківкаліс" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.07.2017 у справі №927/526/17 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 24.07.2017 у справі №927/526/17 залишити без змін.

3.Матеріали справи №927/526/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.В. Тищенко

Л.В. Чорна