ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2017 р. Справа № 925/1518/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Канівського комунального підприємства теплових мереж про стягнення 1334989 грн. 58 коп.,

ВСТАНОВИВ:

05.12.2016 року позивач - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом (вх. № 24995/16 від 05.12.2016) до Канівського підприємства теплових мереж (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 3290/15-ТЕ-36 від 25.12.2014 року, 1334989 грн. 58 коп. у тому числі: 898281 грн. 09 коп. пені, 379700 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 57008 грн. 29 коп. 3% річних, та відшкодування понесених судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу № 3290/15-ТЕ-36 від 25.12.2014 року, що полягає у порушенні передбачених договором строків оплати вартості газу.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 06.02.2017 року провадження у справі 925/1518/16 припинено на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2017 року частково задоволено апеляційну скаргу позивача, скасовано Ухвалу суду першої інстанції від 06.02.2017 року, а справу 925/1518/16 направлено на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Направляючи справу на новий розгляд, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що висновок місцевого господарського суду про наявність підстав припинення провадження у справі є передчасним, прийнятим без дослідження всіх обставин справи. Зокрема, судом першої інстанції не встановлено факт набуття відповідачем статусу учасника процедури врегулювання заборгованості шляхом включення його до реєстру, створеного на виконання вимог Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який веде центральний орган виконавчої влади , що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Під час нового розгляду справи по суті дана обставина підлягає додатковому зясуванню.

Системою автоматизованого розподілу справ справу 925/1518/16 передано до провадження судді господарського суду Черкаської області Грачову В.М. для розгляду справи по суті.

Ухвалою від 23.05.2017 року справа суддею прийнята до свого провадження та призначена до розгляду.

Представник позивача в судових засіданнях позов з підстав і в розмірі, викладених в позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, проти відзиву відповідача і наведених ним правових позицій заперечував з підстав, викладених у письмовому поясненні (а.с. 77-89), в яких, зокрема, зазначив про правомірність нарахування неустойки, інфляційних та 3% річних. Відповідач в особі свого представника в судових засіданнях позовні вимоги не визнав і просив суд в задоволенні позову відмовити повністю з мотивів, викладених у відзиві на позов, доповненнях до нього.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову повністю з наступних підстав.

25.12.2014 року позивачем - публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як продавцем, і відповідачем - Канівським підприємством теплових мереж, як покупцем, а разом - сторонами було укладено договір № 3290/15-ТЕ-36 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір), за умовами п.п. 1.1., 1.2. якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ ввезений на митну територію України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти і оплатити цей природний газ, на умовах даного договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Відповідно до п.п. 3.3., 5.2., 6.1., 7.2. вищевказаного Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу; ціна за 1000 куб. м газу 1309,20 грн.; оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу; у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. даного договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Додатковими угодами до Договору №№ 1-4 від 31.09.2015, 27.07.2015, 21.10.2015, 30.11.2015 року сторони викладали у новій редакції умови договору (зокрема пункт 5.2 Договору) щодо ціни і загальної суми вартості газу (а.с. 29-32).

На виконання умов Договору позивач поставив з січня по квітень 2015 року та з жовтня по грудень 2015 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 9775,906 тис. м3 на загальну суму 10 047258 грн. 16 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за спірний період (а.с. 33-39) і визнано відповідачем.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов'язання за договором поставки природного газу виконав з порушенням умов п. 6.1 Договору, в повному обсязі та вчасно за поставлений природний газ не розрахувався. Згідно із розрахунком (а.с. 14-22) та бухгалтерськими відомостями позивача (а.с. 41-53), заборгованість відповідача перед позивачем становить - 1334989 грн. 58 коп. у тому числі: 898281 грн. 09 коп. пені, 379700 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 57008 грн. 29 коп. 3% річних

У відзиві на позов (а.с. 59-60) відповідач зазначає та з матеріалів справи вбачається, що 30.11.2015 року між позивачем (сторона остання), відповідачем (сторона четверта), ГУ Державної казначейської служби у Черкаській області (сторона перша), Департаментом фінансів Черкаської обласної адміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Канівської міської ради (сторона третя) укладено договір №109/375-в про організацію взаєморозрахунків (а.с. 62-63), згідно з п.1 якого, предметом договору визначено організацію проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п.16 ст.14 та ст..32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», відповідно до порядку та умов надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води . послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання. Водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади та місцевого самоврядування. Затверджених постановою КМУ від 04.06.2015 року №375, та згідно п. 7 даного договору відповідач перераховує на рахунок позивача кошти у сумі 910853,00 грн. у т.ч ПДВ 151808, 83 грн., для погашення заборгованості за природний газ 2015 року згідно з договором від 25.12.2014 року №3290/15-ТЕ-36.

Сторони погодили порядок проведення взаєморозрахунків (п.2-10 договору), зобовязання сторін (п.11 договору), відповідальність сторін (п.12 договору) та інші умови (п.13-21), зокрема, згідно з пп. 2,3 п.11, сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та перераховувати кошти наступній стороні.

На виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків 109/375-в, відповідачем на рахунок позивача сплачено 910853,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1123 від 17.12.2015 року (а.с.61).

Між позивачем (сторона остання), відповідачем (сторона четверта), ГУ Державної казначейської служби у Черкаській області (сторона перша), Департаментом фінансів Черкаської обласної адміністрації (сторона друга), Фінансовим управлінням виконавчого комітету Канівської міської ради (сторона третя) були укладені спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2631 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 08.12.2015 року (а.с. 63-66) та спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 371 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 09.02.2016 року (а.с. 68-69), згідно з якими відповідача зобовязано перерахувати позивачу кошти в сумі 1790971,00 грн. та 2587382,38 грн. грн., відповідно, за природній газ згідно з договором від 25.12.2014 року №3290/15-ТЕ-36.

На виконання зазначених спільних протокольних рішень відповідачем на рахунок позивача перераховано 1790971,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1115 від 11.12.2015 року (а.с.64) та 2587382,38 грн., що підтверджується платіжним дорученням №85 від 15.02.1016 року (а.с.67).

Інші розрахунки за договором від 25.12.2014 року №3290/15-ТЕ-36 здійснювалися відповідачем на рахунок позивача шляхом перерахування грошових коштів і станом на дату подання позову заборгованість за спожитий природній газ в сумі 10 047258 грн. 16 коп. погашена повністю, що сторонами підтверджено належними доказами і незаперечно.

06.02.2017 року відповідачем було подано клопотання за вх. .№2830/17 (а.с. 91) про припинення провадження у справі у звязку з набранням чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон України). Також у відзиві на апеляційну скаргу від 01.03.2017 року вих. №138 (а.с. 113) відповідач зазначає, що 30.11.2016 року набув чинності вищезазначений Закон. Оскільки, згідно із ст. 2 закону, сфера його дії поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії, а відповідач є теплопостачальною організацією, що крім іншого випливає з умов договору купівлі-продажу природного газу, основний борг якої був погашений до набрання чинності Законом України, нараховані пеня, інфляційні та річні за несвоєчасну оплату суми основного боргу, підлягають автоматичному списанню з дати набрання чинності та на підставі ч. 3 ст. 7 цього Закону.

У поясненнях від 06.02.2017 року за вх. №2798/17 (а.с. 77-90) та у апеляційній скарзі від 08.02.2017 року за вих. № 14/4-81 (а.с.103-106), позивач зазначає, що дія Закону України не поширюється на його взаємовідносини з відповідачем, оскільки учасниками процедури врегулювання заборгованості є підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевого бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч.1 ст.1 Закону України), а відповідач до такого реєстру на момент подання апеляційної скарги не включений.

Заявою від 19.06.2017 року вих. №353 відповідачем надано, а судом приєднано до матеріалів справи лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №8/10-1057-17 від 13.06.2017 року (а.с.184), яким повідомлено, що відповідача внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії та додано повідомлення (а.с. 185) про включення до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» станом на 13.06.2017 року.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору №3290/15-ТЕ-36 купівлі-продажу природного газу від 25.12.2014 року, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із прав і обов'язків сторін за цим договором.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 ГК, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При вирішенні спору щодо стягнення 1334989 грн. 58 коп. у тому числі: 898281 грн. 09 коп. пені, 379700 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 57008 грн. 29 коп. 3% річних, суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, ст. 625 ч. 2 ЦК України, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розясненнями, викладеними в постановах Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року.

Зокрема, відповідно до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частинами 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

З вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що окремою та обовязковою підставою (умовою) застосування до учасника господарських відносин відповідальності за порушення зобовязання є наявність вини, яка, у розумінні вищевказаної норми, полягає у невжитті особою всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Пунктами 6.3. абз. 3, 6.4. договору № 3290/15-ТЕ-36 від 25.12.2014 року сторони погодили, що у разі, якщо на поточний рахунок із спеціальним режимом використання покупця надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного газу, покупець зобовязується здійснити будь-які дії в межах чинного законодавства для виконання пункту 6.1. цього договору. У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від покупця, погашає вимоги продавця у такій черговості, незалежно від призначення платежу: 1) витрати продавця, повязані з виконанням; 2) інфляційні нарахування, відсотки річних, пенні, штрафи; 3) основна сума боргу.

Крім того, в обґрунтування заперечень проти позову, відповідач посилається на норми Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», прийнятого 03.11.2016 року та який набрав чинності 30.11.2016 року.

Згідно зі статтею 1 цього Закону, учасники процедури врегулювання заборгованості підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 2, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Стаття 3 вищевказаного Закону встановлює порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються: копії установчих документів; копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності; копії балансу підприємства (організації) та звіту про фінансові результати і дебіторську та кредиторську заборгованості станом на 1 липня 2016 року (розрахункова дата) та за останній звітний період; довідка, складена підприємством (організацією) у довільній формі, про обсяги та структуру дебіторської та кредиторської заборгованостей із зазначенням кредиторів, дебіторів, величини і видів заборгованості станом на розрахункову дату та за останній звітний період; копії актів звіряння взаєморозрахунків; розрахунки обсягів заборгованості з різниці в тарифах та копії протоколів територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах (ця норма не поширюється на теплогенеруючі підприємства, що не постачають теплову енергію населенню).

Відповідальність за повноту та достовірність даних, наведених у поданих документах, несуть учасники процедури врегулювання заборгованості.

Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (частини 1-2 статті 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»).

Частиною 3 ст. 7 цього Закону передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, для списання неустойки, 3 % річних та інфляційних втрат в порядку, передбаченому вищевказаним Законом, Канівське підприємство теплових мереж мало набути статусу учасника процедури врегулювання заборгованості, тобто бути включеним до реєстру.

Оскільки в матеріалах справи наявні надані відповідачем належні та допустимі докази включення його до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (а.с. 184-185), то суд вбачає законні підстави списання з дня набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» нарахованих 898281 грн. 09 коп. пені, 379700 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 57008 грн. 29 коп. 3% річних і з цих підстав відмовляє у задоволенні позову повністю.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов Договору, обставин справи та вимог законодавства суд надає перевагу запереченням відповідача, а позов вважає необґрунтованим і в його задоволенні відмовляє.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, понесені судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 82-84 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 11.10.2017 року.

Суддя В.М. Грачов