РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017Справа №910/13095/17

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до1) Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"; 2) Публічного акціонерного товариства "Естейт Селлінг"
провизнання недійсним договору купівлі-продажу
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився;
від відповідача-1:Тузова В.О. - представник за довіреністю;
від відповідача-2:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1.) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - перший відповідач, ПАТ "Приватбанк") та Публічного акціонерного товариства "Естейт Селлінг" (далі - другий відповідач, ПАТ "Естейт Селлінг") про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення посвідченого 29.11.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 1307 в частині продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" Товариству з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" належних ОСОБА_1 17/1000 часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв. м., а саме приміщень 2-го поверху за № 12 - площею 8,5 кв. м., № 13 - площею 8,5 кв. м., № 14 - площею 16,8 кв. м., частина коридору 4 площею 6.21 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що належне позивачці майно було продано Товариству з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" без її відома та волі, а про кредитний та іпотечний договір між ПАТ КБ "Приватбанк" та Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" ФОП ОСОБА_1 не знала.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2017 року порушено провадження у справі № 910/13095/17 та призначено до розгляду у судовому засіданні 22.09.2017 року.

04.09.2017 р. до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до Ухвали Господарського суду міста Києва від 19.09.2017 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Позивач у судове засідання, що відбулось 22.09.2017 р., уповноваженого представника не направив, натомість - від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку із неможливістю з'явитися до Господарського суду м. Києва та не отриманням ухвали суду про погодження умов проведення відеоконференції.

Відповідно до п. 3.9.2 роз'яснень постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З урахуванням вищезазначеного, судом відмовлено в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Разом із позовною заявою позивачем було подано клопотання про витребування доказів, а саме:

- від приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Маркелової І.М. оригіналів протоколу № 10 загальних зборів учасників від 04.08.2008 року та листа директора Івано-Франківської філії ПриватБанку від 18.08.2008 року, які знаходяться в справі при посвідченні договору дарування 17/1000 часток нежитлових приміщень 28.08.2008 року;

- від ТОВ "Естейт Селлінг" оригіналів договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29.11.2013 року про реєстрацію даного договору.

Представник першого відповідача проти позову заперечував усно та письмово, надав пояснення по справі. Безпосередньо у судовому засіданні звернувся із заявою про застосування строків позовної давності до вимог позивача.

Другий відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання 22.09.2017 року не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши у судовому засіданні 22.09.2017 року клопотання позивача про витребування доказів, суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи фактичні дані, суд дійшов висновку, що наявних доказів достатньо для вирішення спору по суті, а заявлені у клопотанні позивача документи жодним чином не впливають на обставини справи та предмет спору.

Таким чином, оскільки представник позивача та другого відповідача не з'явився у судове засідання, не зважаючи на належне повідомлення про розгляд справи, суд на підставі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними в ній матеріалами та доказами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.09.2017 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 р. у справі № 909/85/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 р., які набрали законної сили, встановлено нижченаведене.

15.08.2007 р. між Територіальною громадою сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області (продавець) та Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (покупець) укладений договір купівлі-продажу, за умовами п.1.1. якого продавець зобов'язаний передати у власність 80/100 часток нежитлового приміщення, загальною площею 2 380,9 кв. м, а саме: приміщення І поверху загальною площею 162,1 кв. м; приміщення ІІ поверху загальною площею 716,1 кв. м; приміщення ІІІ поверху загальною площею 752,6 кв. м; приміщення ІV поверху загальною площею 750,1 кв. м.

14.09.2007 р. між Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (сторона-1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюран" (сторона-2), ОСОБА_6 (сторона-3), ОСОБА_7 (сторона-4), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мальви" (сторона-5) та Територіальною громадою сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області (сторона-6) укладений договір про виділ нерухомого майна в натурі, за умовами п.1 якого сторони розподілили нежитлову будівлю під номером 5 (п'ять), що знаходиться в АДРЕСА_2, і яке є об'єктом спільної часткової власності.

Згідно п. 2. договору про виділ нерухомого майна в натурі майно, що є предметом цього договору, належить сторонам на праві спільної часткової власності таким чином:

- Приватному вищому навчальному закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" - 80/100 (вісімдесят сотих) часток нежитлової будівлі загальною площею 2 380,9 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Маркеловою І.М., приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу 15.08.2007р., по р. №Д-701 і зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 04.09.2007р. за номером запису 458 в книзі 2 нф, реєстраційний номер 6455832, (Витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №15809992 від 04.09.2007р.);

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Дюран" - 2/100 (дві сотих) часток нежитлової будівлі загальною площею 65,5 кв. м;

- ОСОБА_6 - 15/100 (п'ятнадцяти сотих) часток нежитлової будівлі загальною площею 465,81 кв. м;

- ОСОБА_7 - 18/1000 (вісімнадцять тисячних) часток нежитлової будівлі загальною площею 55,69 кв. м;

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Мальви" - 2/1000 (дві тисячних) часток нежитлової будівлі загальною площею 64,29 кв. м;

- Територіальній громаді сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області - 1/100 (одна сота) часток нежитлової будівлі.

Загальна вартість майна, що є предметом цього договору і виділяється (80/100 часток) згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, виданого 13.09.2007р. Обласним комунальним підприємством "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" (номер витягу 15920950), реєстраційний номер 6455832, становить 1 380 521,97 грн. Загальна площа нежилого приміщення становить 2 976,5 кв. м, площа 80/100 часток нежитлової будівлі, яка виділяється, становить 2 380,9 кв. м (п.3 договору про виділ нерухомого майна в натурі).

Відповідно до п. 5 договору про виділ нерухомого майна в натурі майно за домовленістю сторін договору та відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу частки об'єкта нерухомого майна в натурі від 29.08.2007р. №1867 (додаток до витягу № 6455832 від 13.09.2007р.), виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, 80/100 (вісімдесят сотих) часток нежитлової будівлі, що належить Приватному вищому навчальному закладу "Коломийський коледж права і бізнесу", може бути виділене таким чином: у власність Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу": приміщення І поверху загальною площею 162,1 кв. м; приміщення ІІ поверху загальною площею 716,1 кв. м; приміщення ІІІ поверху загальною площею 752,6 кв. м; приміщення ІV поверху загальною площею 750,1 кв. м.

Загальна площа частки нежитлової будівлі, яка відходить Приватному вищому навчальному закладу "Коломийський коледж права і бізнесу", становить 2 380,9 кв. м.

Пунктом 6 про виділ нерухомого майна в натурі передбачено, що у зв'язку з укладенням цього договору у Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" припиняється право спільної часткової власності на 80/100 часток нежитлової будівлі, що є предметом цього договору, а за Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюран", ОСОБА_6, ОСОБА_7, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мальви" та Територіальною громадою сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області залишається право спільної часткової власності.

Вказаний договір внесено до Державного реєстру правочинів 14.09.2007 р. за № 2347183.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №.09.2007р. зазначений навчальний заклад на підставі вказаного договору зареєстрував в ОКП "Коломийське МБТІ" своє право приватної власності на виділену йому частку нежитлових приміщень як « 1/1».

28.09.2007 р. між Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (іпотекодавець) та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (іпотекодержатель) укладений договір іпотеки, за умовами п. 1. якого предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку належного йому на праві власності нерухомого майна вищевказані нежитлові приміщення загальною площею 2 380, 9 кв. м з метою забезпечення виконання цим іпотекодавцем зобов"язань, що випливають з кредитного договору від 27.09.2007р. №LOS-КС-017 з повернення кредиту в сумі 739 614, 46 доларів США, що надається у формі строкового кредиту у термін до 25 вересня 2017р. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності та знаходиться в АДРЕСА_4 В силу даного договору іпотеки іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) іпотекодавця. Цей договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № Д-862.

28.08.2008 р. між Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (даруватель) та ОСОБА_1 (обдарована) укладений договір дарування 17/1000 часток нежитлових приміщень, за умовами п. 1. якого даруватель подарував, а обдарована прийняла у дар 17/1000 часток нежитлових приміщень, площею 40,01 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_2

Обдарована набуває права власності на зазначену нерухомість з часу прийняття дарунку (п.6. договору дарування 17/1000 часток нежитлових приміщень).

ОСОБА_1 використовувала це майно як фізична особа-підприємець.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 5010/143/2012-8 від 23.02.2012 р., яке набрало законної сили 12.03.2012 р., задоволено позов ПАТ КБ "Приват Банк" та звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення загальною площею 2 191,34 кв. м, що становить 912/1000 частин, а саме: приміщення 1-го поверху площею 143,9 кв. м; приміщення 2-го поверху площею 544,74 кв. м, приміщення 3-го поверху площею 752,6 кв. м; приміщення 4-го поверху площею 750,1 кв. м, що розташовані в будівлі по АДРЕСА_5 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та зняттям з реєстраційного обліку в ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" предмету іпотеки, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LOS-КС-017 від 27.09.2007р. в розмірі 298 374,76 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 2 383 954, 66грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 р. у справі № 909/85/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 р., які набрали законної сили, у задоволенні позову Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" до ПАТ КБ "Приватбанк" та до ТОВ "Естейт Селлінг" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_3 загальною площею: 2 380, 9 кв. м, відмовлено.

Сторонами не оспорюється факт, встановлений судовими рішеннями у господарській справі, які набрали законної сили (рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016р. та постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 р.), що 29.11.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (покупець) укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за умовами якого продавець зобов'язується передати нежитлове приміщення, адреса якого визначена п. 2. даного договору, а саме: по АДРЕСА_3 загальною площею: 2380,9 кв. м, та має такі характеристики: приміщення І поверху площею 162,1 кв. м, приміщення II поверху площею 716,1 кв. м, приміщення III поверху площею 752,6 кв. м, приміщення IV поверху площею 750,1 кв. м - у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти приміщення і сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі № 909/892/16 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 29 листопада 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за №1307 в частині продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ" належних ОСОБА_1 17/1000 часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв. м, а саме: приміщень 2-го поверху за №12 - площею 8,5 кв. м, №13 - площею 8,5 кв. м, №14 - площею 16,8 кв. м, частина коридору IV площею 6,21 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, як зауважує позивач, підстави позову були відмінними від тих підстав, на які посилається ФОП ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог у справі № 910/13095/17.

З договору купівлі-продажу від 29.11.2013 року вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" продав належні позивачці 40.01 кв.м. нежитлових приміщень разом з усіма приміщеннями на підставі:

- рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року, яким звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення загальною площею 2 191, 34 кв.м.;

- договору іпотеки від 28.09.2007 року за реєстровим № Д-862;

- ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Спір у справі виник, на думку позивача, у зв'язку з тим, що вона, як заінтересована особа вправі заперечувати дійсність договору купівлі-продажу від 29.11.2013 року в частині, що стосується продажу 17/1000 часток нежитлових приміщень площею 40,01 кв. м. з огляду на положення статей 23, 35, 36, 38 Закону України "Про іпотеку".

У свою чергу, відповідач із заявленими позовними вимогами та доводами на їх підтвердження не погоджується та просив суд відмовити у задоволенню позову.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В контексті даного спору, згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володіння і користування іпотеку дав ця, згідно з яким іпотеку держатель має право в разі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержите задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Згідно статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу право власності (право господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведено інформація про обтяження майна іпотекою.

Пунктом 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа до якої перейшло право власності набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").

Таким чином, прийнявши у дар 17/1000 частини нежитлових приміщень ОСОБА_1, як новий власник майна прийняла всі права і обов'язки відповідно до договору іпотеки від 28.09.2007 року. Тобто, іпотека після зміни власника на спірну частину приміщення не припинилася і є діючого на час розгляду справи судом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та до вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковими для виконання сторонами.

Статтею 193 господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарське зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Оскільки ВВНЗ « Коломийський коледж права і бізнесу", в порушення умов договору не було дотримано вимог порядку внесення платежів на погашення кредиту та відсотків, утворилася заборгованість.

Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого застави, заставодержателя набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Стаття 590 Цивільного кодексу України передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Для захисту свого порушеного права Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вже зазначалося раніше, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року у справі номер 5010/143/2012-8/9 за позовом Публічно акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ВВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" про звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги задоволено.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в поточному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріального посвідчення, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотеку держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього закону.

Відповідно до пункту 24 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених підпунктами 18. 6 , 1 8. 8. 1 , 1 8. 8. 2 , 1 8. 8. 3 , 1 8. 9 цього договору, відповідно до розділу 5 Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Відповідно до пункту 29 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця, причому відправлення іпотекодавцю зазначеного у цьому пункті повідомлення є свідченням про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя з моменту відправлення такого повідомлення. Якщо звернення стягнення здійснюється цим способом задоволення вимог, цей пункт договору з повідомленням іпотекодавцю є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Цим пунктом даного договору іпотекодавець надає іпотекодержателю права до звернення стягнення на предмет іпотеки здійснити для цього всі дії від імені іпотекодавця, в тому числі отримувати витяг з Державного Реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки;

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця в тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та предмет іпотеки.

Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу спірного майна ПАТ АБ "Приватбанк" діяв на підставі статті 36, 38 Закону України "Про іпотеку" та пункту 29 договору іпотеки від 27.09.2007 року, який був укладений між позивачем та відповідачем 2 з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором.

З огляду на той факт, що ФОП ОСОБА_1, разом із правом власності на спірне нежитлове приміщення набула статус іпотекодавця та до неї перейшли усі права і обов'язки за іпотечним договором, а вимоги іпотечного договору не вимагають згоди іпотекодавця на звернення стягнення на майно, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач просив суд застосувати до вимог строк позовної давності.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Пунктом 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" встановлено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За таких обставин, оскільки право та охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду не порушено відповідачем-1 та відповідачем-2, у задоволенні клопотання першого відповідача про застосування строку позовної давності слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 27.09.2017 р.

Суддя Ю.О. Підченко