ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.10.2017 Справа № 907/310/16

За позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз", м. Ужгород

про стягнення 1 588 003,88 грн.

Головуючий суддя Бобрик Г.Й.

Суддя Ремецькі О.Ф.

Суддя Пригара Л.І.

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_1, представник по довіреності №14-85 від 14.04.2017 ( брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференії)

від відповідача - ОСОБА_2, представник по довіреності Др. 8-1216 від 26.12.2016.

Суть спору: публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернулося до господарського суду Закарпатської області з позовом, в якому просить суд стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз", м. Ужгород суму

1 588 003,88 грн., з яких: 1 254 169,26 грн. - інфляційні витрати та 333 834,62 грн. - 3 % річних, мотивуючи його неналежним виконанням Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №13-407-ПР від 31.01.2013 р. в частині оплати поставленого протягом січня 2013 року - березня 2014 року природного газу.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 у даній справі №907/310/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2016, в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 28 березня 2017 року по справі № 907/310/16 рішення господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 року у справі № 907/310/16 скасовано, справу № 907/310/16 передано на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області, оскільки судами попередніх інстанцій не досліджено обґрунтованість та не перевірено арифметичну правильність здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить суд задоволити їх з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник Відповідача у наданих суду письмових поясненнях та усно проти задоволення позову заперечив покликаючись на те, що умови спірного договору в частині оплати вартості переданого йому природного газу станом на день звернення з позовом суд, виконані: розрахунки за поставлений природний газ проведено повністю. Стверджує, що у матеріалах справи наявні акти приймання-передачі природного газу, датовані 27.12.2013 року, які однак складені на обсяг та вартість природного газу, фактично переданого у січні, лютому, березні, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні місяцях 2013 року, а тому, Позивач безпідставно нараховує інфляційні втрати та 3 відсотки річних за актами приймання-передачі газу від 27.12.2013, починаючи із 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, оскільки документальне оформлення вказаних обсягів газу оформлене Позивачем значно пізніше, а відтак, сам факт такої поставки Позивач документально визнав тільки 27.12.2013 року, про що свідчать підписані з боку Позивача акти приймання-передачі газу.

У наданих суду додаткових письмових поясненнях Відповідач зазначає, що Позивачем не враховано положень ч.5 ст. 254 ЦК України, згідно з якими, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковим або інший неробочий день, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Зокрема, за зобов'язаннями квітня 2013 року, розрахунок необхідно проводити з 21.05.2013 року, а не з 20.05.2013 (19.05.2013 - неділя), за зобов'язаннями березня 2014 року - з 22.04.2014 року, а не з 20.04.2014 року (19.04.2014 - субота), як це зробив позивач. Крім того, Відповідач вказує на те, що нараховуючи 3 відсотки річних Позивач не взяв до уваги положення ст. 253 ЦК України, згідно з якими перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, та нараховує три відсотки на ті дати, в яких мало місце погашення боргу.

Відповідач, посилаючись на постанову пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а також Постанови ВГСУ від 30.03.2016 року у справі №916/3426/15, від 03.08.2016 року у справі №908/287/16, від 03 листопада 2016 року у справі №905/1196/13-г, від 13.07.2016 року у справі №914/2140/16, від 30 жовтня 2013 року у справі № 915/727/13. зазначає, що якщо грошове зобов'язання було прострочене неповний місяць, то законні підстави для застосування індексу інфляції відсутні, таким чином, на думку Відповідача, інфляційні втрати можуть становити: за зобов'язаннями січня 2013 року на суму заборгованості 58 892,24 грн. - у розмірі 58,89 грн. За прострочення виконання зобов'язання з оплати вартості поставленого природного газу у лютому 2014 року Позивач нараховує інфляційні втрати на суму заборгованості 9 710 522,63 грн. застосовуючи індекс інфляції квітня 2014 року, однак, станом на 30.04.2014 року сума боргу становила 4 710 522,63 грн., а відтак інфляційні втрати за вказаний період становлять 155 447,25 грн.

За прострочення виконання зобов'язання з оплати вартості поставленого природного газу у березні 2014 року Позивач нараховує інфляційні втрати:

- на суму 8 007 788,50 грн., застосовуючи сукупний індекс інфляції за період травень-червень 2014 року. Однак, станом на 31.05.2014 року сума заборгованості становила 8 007 788,50 грн., а відтак інфляційні втрати у травні 2014 року становлять 304 295,96 грн. Сума боргу станом на 30.06.2014 складала 7 940 288,50 гри., а відтак інфляційні у червні 2014 становлять 79 402,88 грн.;

- на суму 8 203 705,31 грн., застосовуючи індекс інфляції липня 2014 року, однак станом на 31.07.2014 року сума боргу становила 7 681 288,50грн., а відтак інфляційні складають 30725,15 грн.;

- на суму 7 978 020,13 грн., застосовуючи індекс інфляції серпня 2014 року, однак станом на 31.08.2014 року сума боргу становила 7 456 288,50 грн., а відтак інфляційні становлять 59 650,31 грн.;

- на суму 7 816 844,29 грн., застосовуючи індекс інфляції вересня 2014 року, однак станом на 30.09.2014 року сума боргу становила 7 208 788,50 гри., а відтак інфляційні становлять 209 054,87 грн.;

- на суму 7 379 355,27 грн., застосовуючи індекс інфляції жовтня 2014 року, однак станом на 31.10.2014 року сума боргу становила 450 362,22 грн., а відтак інфляційні можуть становлять 10 808,69 грн.

Така правова позиція викладена в Постанові ВГС України від 01.04.2015р. у справі № 917/1667/14, Постанові ВГС України від 29.11.2016р. у справі № 911/1685/16, Постанові ВГС України від 30.10.2013р. у справі №914/727/13, Постанові ВГС України від 03.08.2016р. у справі №908/287/16, постанові ВГС України від 03.11.2016р. у справі № 905/1196/13-г, Постанові ВГС України від 29.11.2016р. у справі №911/1685/16, Постанові ВГС України від 13.07.2016р. у справі № 914/2140/15.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення 3 відсотків річник, то відповідач вважає, що за прострочення виконання зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу у січні 2013 року, правомірним вважатиметься розрахунок трьох відсотків річних за період з 20.02.2013 року по 26.02.2013 року із суми заборгованості 20 873 318,78 грн., та сума трьох відсотків становитиме 12009,29 грн., за період з 27.02.2013 року по 24.03.2013 року на суму заборгованості 20 707 854,16 грн. та сума трьох відсотків становитиме 44 252,40 грн., за період з 25.03.2013 року по 30.05.2013 року із суми заборгованості 20 561 841,16 грн. та сума трьох відсотків становитиме 113 230,96 грн., за період з 31.05.2013 по 18.06.2013 року із суми заборгованості 58 892,24 грн. та сума трьох відсотків становитиме 91,97 грн. За прострочення виконання зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу у лютому 2013 року, правомірним вважатиметься розрахунок трьох відсотків річних за період з 20.03.2013 по 18.06.2013 року на суму заборгованості у розмірі 73 613,21 грн. та сума трьох відсотків річних становитиме 550,59 грн. За прострочення виконання зобов'язань з оплати вартості поставленого природного газу у березні 2013 року, правомірним вважатиметься розрахунок трьох відсотків річних за період з 20.04.2013 по 18.06.2013 року на суму заборгованості у розмірі 45 598,75 грн. та сума трьох відсотків річних становитиме 224,87 грн.

Водночас, розрахунок трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язань квітня 2013 року необхідно проводити з 21.05.2013 року, оскільки строк остаточного розрахунку 19.05.2013 припадає на вихідний день (неділя), а відтак, такий переноситься на 20.05.2013 року, тому період прострочення необхідно обраховувати з 21.05.2013 року по 18.06.2013 року на суму заборгованості 27 201,77 грн. та сума трьох відсотків річних становитиме 64,84 грн.

Із розрахунку санкцій за зобов'язаннями лютого 2014 року вбачається, що такі розраховані Позивачем з 20.03.2014 року по 29.04.2014 року включно на суму боргу 9 710 522,63 грн., однак, вказана сума була частково погашена Відповідачем 29.04.2014 року (сплачено 5 000 000 грн.), а, відтак, день оплати вказаної суми в розрахунок трьох відсотків на суму боргу 9 710 522,63 грн. не повинен включатися. Відповідно, кількість днів прострочення оплати вказаної суми складає не 41 день, як розраховує Позивач, а 40 днів (з 20.03.2014 року по 28.04.2014 року). Розрахунок трьох відсотків на суму боргу за лютий 2014 року у розмірі 4 710 522,63 грн. необхідно проводити з 29.04.2014 року по 12.05.2014 року, що складає 14 днів та відповідає розрахункам Позивача. Таким чином, сума трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання за лютий 2014 року має складати 37 345,34 грн.

Із розрахунку санкцій за зобов'язаннями березня 2014 року вбачається, що такі розраховані Позивачем за період з 20.04.2014 року по 13.05.2014 року на суму боргу 9 297 265,87 грн., хоча 13.05.2013 року мало місце часткове погашення заборгованості у сумі 1 289 477,37 грн., а відтак, день оплати (часткового погашення) в розрахунок трьох відсотків на суму боргу 9 297 265,87 грн. не повинен включатися, відповідно, кількість днів прострочення оплати вказаної суми складає не 24 дні, як зазначає Позивач, а 21 день з 22.04.2014 року по 12.05.2014 року (з врахуванням також перенесення дати остаточного розрахунку з 19.04.2014 року на 22.04.2014). Відтак, сума трьох відсотків річних за вказаний період складає а 16 047,34 грн. Що стосується розрахунку трьох відсотків річних за період з 13.05.2014 року по 26.11.2014 року, то такі Позивачем вирахувані на вірну кількість днів прострочення та в цілому відповідають контррозрахунку Відповідача. Таким чином, сума трьох відсотків річних за прострочення виконання зобов'язання за березень 2014 року складає 121 243,87 грн.

08.06.2017 року Відповідач подав суду заяву про застосування строку позовної давності. Відповідач заявляє, що Позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих з 20.02.2013 по 19.05.2013 за зобов'язаннями січня 2013 року; з 20.03.2013 по 19.05.2013 за зобов'язаннями лютого 2013 року; з 20.04.2013 по 19.05.2013 за зобов'язаннями березня 2013 року, а тому просить суд застосувати в цій частині вимог позовну давність відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України та відмовити у позові у цій частині позовних вимог.

08.06.2017 відповідач подав суду на підставі ст. 121 ГПК України заяву про розстрочку виконання рішення суду у даній справі на 12 місяців, шляхом погашення суми інфляційних втрат та 3% річних щомісячно рівними частинами.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд під час нового розгляду справи встановив наступне:

31.01.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (як продавцем) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (як покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-407-ПР. До даного Договору сторонами було укладено Додаткові угоди №№ 1-15, які є його невідмною частиною.

За умовами п.1.1 договору продавець взяв на себе обов'язок передати у власність покупця природний газ, а покупець - прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Відповідно до п.3.3 даного договору приймання-передача газу, переданого у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовами п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Матеріалами справи підтверджено та не запречується представниками сторін, що на виконання умов спірного договору, позивач передав у власність відповідача протягом січня 2013 року - березня 2014 року природний газ у обсязі 14480,189 тис. м3 на загальну суму 57 977 389,21 грн., що підтверджується узгодженими позивачем та доданими до матеріалів справи актами приймання - передачі природного газу за вказаний період.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Умовами п.7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором.

Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що природний газ передавався у власність відповідачу упродовж січня 2013 - березня 2014 року та станом на дату звернення до суду умови Договору щодо оплати вартості поставленого природного газу Відповідачем виконані, проте з порушенням узгоджених сторонами в договорі строків оплати.

Позивач у зв'язку з наведеним та на підставі п.7.1 договору, ст. 625 Цивільного кодексу України заявив вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу за весь період прострочення.

Предметом спору є стягнення з відповідача суми 1588 003,88 грн., з яких: 1254169,26 грн. інфляційні витрати та 333 834,62 грн. 3 % річних.

За розрахунками позивача, долученими до позовної заяви, три відсотки річних нараховані за період прострочення з 20.02.2013 по 27.11.2014, інфляційні витрати нараховано та заявлено до стягнення з відповідача з березня 2013 по листопад 2014 рік.

Відповідно до роз'яснень, викладених п.1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за яким здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги п.6.1. Договору, наданий позивачем розрахунок, здійснивши перерахунок 3% річних, суд дійшов до висновку про правомірність вимоги в розмірі 177630,09 грн. 3% річних.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд констатує наступне.

Згідно з п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування індексу інфляції згідно ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому, за весь період прострочення; нарахування інфляційних втрат за менший, ніж місяць період, суперечить вимогам чинного законодавства.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Враховуючи вищевикладене, судом преревірено розрахунок інфляційних втрат Позивача, та здійснено перерахунок інфляційних втрат, виходячи з чого встановлено, що Позивачем неправомірно нараховано Відповідачу суми інфляційних втрат на періоди, де прострочення оплати тривало менше одного календарного місяці (не дорівнюють календарному місяцю).

Згідно з приписами ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем заявлено позов без дотримання передбачених законом строків позовної давності. Так, Позивач звернувся до суду із позовом 20.05.2016 року, а відтак перебіг трьохрічного строку позовної давності для звернення Позивача із вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за Договором необхідно розраховувати з 20.05.2013 року.

Таким чином, вимоги Позивача про стягнення трьох відсотків річних у загальній сумі 151 390,05 грн., нарахованих з 20.02.2013 по 19.05.2013 (89 днів) у сумі 150 902,49 грн. за зобов'язаннями січня 2013 року; з 20.03.2013 по 19.05.2013 (62 дні) у сумі 375,12 грн. за зобов'язаннями лютого 2013 року; з 20.04.2013 по 19.05.2013 (30 днів) у сумі 112,44 грн. за зобов'язаннями березня 2013 року, є такими, що заявлені Позивачем з пропущенням строку позовної давності.

З огляду на наведене, та заяву відповідача про застосування строку позовної давності, задоволенню підлягає вимога за період прострочення з 20.05.2013 по 20.05.2014, в розмірі 177 624,08 грн. трьох відсотків річних та 1027193,31грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Подана Відповідачем заява про розстрочення виконання рішення суду, судом відхилена, оскільки позивачем не обгрунтована та не доведено належними доказами обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим. Окрім того, ст.121 ГПК України прердбачає право на відстрочку або розстрочку виконання рішення, а тоді як на день подання відповідачем заяви, судом рішення ще не було ухвалено.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Таким чином, суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та врахувавши вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 28.03.2017 року у даній справі, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 177630,09 грн. 3% річних та 1027193,31 грн. інфляційних витрат. В решті позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних витрат належить відмовити.

Судові витрати суд, відповідно до ст.49 ГПК України. покладає на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33-34, 43-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково .

2.Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (88015, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2, 0 на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ( 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДОПОУ 20077720) суму 177630,09 грн. 3% річних та 1027193,31 грн. інфляційних витрат та 18072,30 грн. на відшкодування судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 10.10.2017 року.

Повне рішення складено 13.10.2017 року.

Головуючий суддя Бобрик Г.Й.

Суддя Ремецькі О.Ф.

Суддя Пригара Л.І.