ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Справа № 904/6081/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівПоляк О.І., Корсака В.А.
за участю представників:
позивачане з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
відповідачаСінюхіна І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2017
у справі№ 904/6081/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
доПублічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат"
простягнення 83117, 04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" звернулось до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" з позовом про стягнення плати за користування вагонами в розмірі 80565,72 грн. та збору за зберігання вантажу в сумі 2551,32 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на договір №ПР/М-12-2/14-1438НЮдч від 21.09.2012 (із змінами та доповненнями), накладні №№41635939, 41635913, 41635921, 41636077, 41660473, 41644915, 41640673, 41644881; наказ про затримку вагонів №246 від 13.02.2016; акт загальної форми ГУ-23а №53 від 13.02.2016, акт загальної форми ГУ-23 №53 від 13.02.2016; повідомлення про затримку вагонів; відомості за формою ГУ-46 №№18029067, 19029106, 18029068, 17029066, 19029069; накопичувальну картку за формою ФДУ-92 №23029018; положення Статуту залізниць України, Правил користування вагонами і контейнерами, Правил перевезень вантажів залізничним транспортом України, Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2016 (суддя Новікова Р.Г.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами в розмірі 80565,72 грн. та збір за зберігання вантажу в сумі 2551,32 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з того, що затримка вагонів на станції підходу до станції призначення відбулась через неможливість приймання їх станцією призначення з причин скупчення на ній вагонів, що прибули на адресу відповідача, у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником Публічним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу та відповідно про правомірність нарахування відповідачу плати за користування вагонами і збору за зберігання вантажу.

За апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" судове рішення переглянуте в апеляційному порядку і постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 (головуючий суддя Чимбар Л.О., судді Антонік С.Г., Березкіна О.В.) скасоване частково. Постановлено нове рішення, яким стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" плату за користування вагонами в розмірі 55199,28 грн. та збору за зберігання вантажу 2551,32 грн.

Не погоджуючись із прийнятою постановою, Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2017, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2016 залишити в силі.

Заявник посилається на те, що у постанові апеляційного суду невірно викладені обставини справи, не в повній мірі досліджено по суті докази, неправильно застосовані вимоги статей 46, 47, 119, 125 Статуту залізниць України при визначенні правомірності нарахування спірної суми.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2017 у даній справі визначено склад колегії суддів: головуючий суддя -Данилова М.В., судді Сибіга О.М., Поляк О.І.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.09.2017 касаційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

У відзиві на касаційну скаргу Публічне акціонерне товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" просить залишити постанову апеляційного господарського суду без змін, а касаційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість, без задоволення.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.09.2017 розгляд касаційної скарги було відкладено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2017, у зв'язку з відпусткою судді Сибіги О.М., визначено наступний склад суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Поляк О.І.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутнього у відкритому судовому засіданні 04.10.2017 представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, взаємовідносини щодо подачі та забирання вагонів між Публічним акціонерним товариством "Придніпровська залізниця" та Публічним акціонерним товариством "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", регулюються договором про експлуатацію залізничної під'їзної колії № ПР/М-12-2/14-1438 НЮдч, за умовами п. 1 якого, згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів і на умовах цього договору експлуатується якого експлуатується під'їзна колія, яка належить власнику (відповідачу), що примикає до станцій Придніпровської залізниці: Терни - стрілками №№ 2, 4, 6 до колій № 6 та № 8 станції Терни; Рядова - стрілкою № 8 до колії № 6 станції Рядова.

Під'їзна колія обслуговується власним локомотивом.

Межею під'їзної колії є знак "Межа під'їзної колії", які встановлено: по станції Терни біля маневрового світлофору М-10, розташованого на відстані 61,5 м від вістряка стрілки № 2 станції Терни, маневрового світлофору М08, розташованого на відстані 86,2 м від граничного стовпчика стрілки № 4 станції Терни, маневрового світлофору М06, розташованого на відстані 147,2 м від граничного стовпчика стрілки № 6 станції Терни; по станції Рядова: біля вхідного світлофору ЧК, розташованого на відстані 500 м від вістряка стрілки № 8 станції Рядова.

Положення п. 20 вказаного Договору передбачено, що останній укладається терміном на 5 років з 29.10.2012 до 28.10.2017.

Відповідно до п. 4 договору рух поїздів на під'їзній колії здійснюється з додержанням Правил технічної експлуатації залізниць України, Інструкції по сигналізації на залізницях України та Інструкції про порядок обслуговування і організації руху на під'їзній колії власника.

Згідно п. 11 договору час перебування вагонів на під'їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці.

Пунктом 15 договору сторони узгодили, що власник колії сплачує залізниці плату, зокрема: за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів; за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання, яка сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів.

З огляду на матеріали справи, позивачем було складено відомості плати форми ГУ-46 №№18029067, 19029106, 18029068, 17029066, 19029069, згідно яких було нараховано плату за користування вагонами в розмірі 80565,72 грн. та збір за зберігання вантажу згідно накопичувальних карток за формою ФДУ-92 №23029018 в сумі 2551,32 грн., які були нараховані на підставі акту про затримку вагонів №53 від 13.02.2016, складених станцією Савро та актів загальної форми №№ ГУ-23 №№679, 680, 685, 686,688, 691, 692, 693, 694, 695, 697, 698, 699, 702, 703, 703, 706, 707, 709, 713, 714, 715, 718, 719, 720, 721, 722, 724, 725, 731, 732, 736, 737, 738, 743, 744, 748, 749, 750, 753, 754, 757, 758, 759, 762, 763, 774, 775, складених на станції Терни Придніпровської залізниці за весь час затримки вагонів на станції підходу Савро згідно наказу №246 від 13.02.2016.

Звертаючись до суду з позовом Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" плату за користування вагонами та збір за зберігання вантажу за час їх затримки з вини вантажовласника у сумі 83117,04 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд апеляційної інстанції правомірно зазначав про наступне.

Стаття 908 Цивільного кодексу України, яка кореспондується із статтею 307 Господарського кодексу України встановлює, що умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 46 Статуту залізниць України встановлює, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби.

Згідно зі статтею 119 Статуту за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та увільнення від зазначеної плати у разі затримки вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

Плата за користування вагонами не є мірою відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини у сторони у зобов'язанні.

Збір за зберігання вантажу розраховується згідно п. 8 Правил зберігання вантажів: "Збір за зберігання вантажів у вагонах у разі затримки їх з вини одержувача, після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо)" та п. 2 Тарифного керівництва № 1 п.п. 2.1 "Збір за зберігання власного (орендованого) рухомого складу на своїх осях справляється в розмірі 5,90 грн. за добу. У всіх випадках неповна доба округляється до повної".

Пунктом 6.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів встановлено, що порожні власні вагони перевозяться за перевізними документами, в яких у графі "найменування вантажу" вказується: "Власник вагона (найменування власника). Направляється до пункту навантаження (у ремонт тощо)". Порядок та розмір нарахування плати за перевезення власних приватних порожніх вагонів встановлений у пункті 17 розділ) 1 Тарифного керівництва N1. Отже, порожні приватні власні вагони, які перевозяться залізницею за повними перевізними документами зі сплатою провізної плати, мають статус "вантажу", які залізниця зобов'язана доставити на станцію призначення у цілості та збереженості і видати їх одержувачу, зазначеному в накладній, а одержувач має щодо залізниці права та обов'язки, передбачені Статутом залізниць України, зокрема, обов'язок отримати їх від залізниці, а у разі несвоєчасного приймання вагонів від залізниці - сплатити плату за користування вагонами, які знаходяться на коліях залізниці чи на станціях підходу, та збір за зберігання у розмірах, встановлених Тарифним керівництвом N1, а також інші права та обов'язки, які має одержувач відносно вантажу, що прибув на його адресу.

Відповідно до п. 12 Правил користування вагонами та контейнерами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година. Причини, які є підставою для нарахування плати за користування вагонами в разі затримки їх на підходах до припортових станцій призначення, зазначаються в актах про затримку вагонів.

Згідно з п.8 Правил користування вагонами та контейнерами у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Пунктом 3 Правил складання актів, п. 8 Правил користування вагонами, саме акт загальної форми ГУ-23 є документом для матеріальної відповідальності, оскільки, містить інформацію про час початку та кінця затримки.

Як вбачається з матеріалів справи, вагони, які прямували на адресу одержувача за залізничними накладними, наведеними у тексті позовної заяви, були затримані на шляху прямування, а саме на ст. підходу Савро, згідно наказу № 246.

По факту затримки вагонів на підходах до ст. Терни станцією затримки Савро було складено акти форми ГУ-23а №53 та акт загальної форми ГУ-23 №53 від 13.02.2016.

Зайнятість прийомо - відправних колій по станції призначення згідно з технологічним процесом роботи станції планує поїзний диспетчер дирекції з урахуванням підводу під навантаження порожніх вагонів парку УЗ і власних, вагонів з вантажами на адресу підприємства, маневрової роботи, необхідності приймання навантажених маршрутів з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", обгону локомотивів, для чого необхідна наявність вільних колій станції.

Згідно Інструкції з руху поїздів і маневрової роботи на залізницях України, приймання поїздів на станцію має проводитись на вільні колії, які призначені для цього технічно - розпорядчим актом станції.

Позивач в позовній заяві в якості вини відповідача у затримці вагонів на підходах до станції призначення та правомірності дій залізниці щодо видачі наказу №246 зазначив наявність актів загальної форми ГУ-23, перелічив їх в таблиці №1 позовної заяви.

Разом з тим, на момент затримки вагонів на ст. Савро під час дії спірного наказу №246 (діяв з 13.02.2016 01-30 год. по 16.02.2016 03-45 год.) раніше відправлено поїзди, що були затримані пізніше, а саме:

- за наказом №260 (діяв з 14.02.2016 12-35 год. по 15.02.2016 05-40 год.);

- за наказом №265 (діяв з 15.02.2016 00-10 год. по 15.02.2016 10-50 год.).

Як вбачається з Інструкції оформлення затриманих поїздів на підходах до станції призначення на Придніпровській залізниці (п.12) та п.11 Порядку оформлення затриманих поїздів, що складаються з завантажених вагонів, порожніх власних (орендованих) вагонів і вагонів власності державних вагонних компаній з ознакою "УТЛЦ" на підходах до станції призначення на Криворізькій дирекції залізничних перевезень при поновленні приймання вагонів вантажовласником, зі станції затримки у першу чергу повинні відправлятись вагони, які вказані у заявці вантажовласника, з урахуванням поїздної обстановки на дільниці, а за відсутності заявки - враховувати можливість відправлення вагонів, які були затримані першими.

Однак, в період дії наказу № 246 залізницею доставлені на станцію призначення відповідачу вагони, які були затримані пізніше за наказами №№260, 265.

Таким чином, затримка вагонів по наказу № 246 після 05-40 год. 15.02.2016 мала місце з причин, які не залежали від відповідача, як вантажовласника, а виникла в результаті невиконання залізницею вимог п. 12 Інструкції оформлення затриманих поїздів на підходах до станції призначення на Придніпровській залізниці та п.11 Порядку оформлення затриманих поїздів, що складаються з завантажених вагонів, порожніх власних (орендованих) вагонів і вагонів власності державних вагонних компаній з ознакою "УТЛЦ" на підходах до станції призначення на Криворізькій дирекції залізничних перевезень.

Такі дії залізниці порушили інтереси вантажовласника, оскільки нарахування проводяться від кількості затриманих вагонів (по спірному наказу №246 затримано вагонів на 5 більше, ніж по наказу 260), а також, залежно від терміну затримки збільшуються відповідні тарифи нарахування за користування вагонами та збір за зберігання вантажу.

За таких обставин колегія суддів касаційної інстанцій погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що плата за користування вагонами та збір за зберігання вантажу згідно наказу № 246 повинен розраховуватись з 13.02.2016 з 01-30 год. по 15.02.2016 05-40 год. та становить 52-10 год., внаслідок чого плата за користування вагонами становить 55199,28 грн., збір за зберігання вантажу становить 2551,32 грн.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне вказати і про те, що у відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно приписів частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує на тому, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів касаційної інстанції вирішуючи даний спір опиралась не тільки на суперечливі і взаємовиключні юридичні обґрунтування сторін, а перш за все на базовий правовий принцип - принцип правової визначеності.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 у справі №904/6081/16 Господарського суду Дніпропетровської області залишити без змін.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді О.Поляк

В.Корсак