ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017р. Справа № 914/2076/16

Господарський суд Львівської області у складі

Колегії суддів: Фартушок Т.Б. суддя-головуючий, судді Горецька З.В. та Манюк П.Т., при секретарі судового засідання Сало О.А., розглянувши матеріали справи:

За позовом: Київського апеляційного господарського суду, м. Київ,

до Відповідача-1: Дочірньої компанії «ОСОБА_1 України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

до Відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «КП ЕНРІ», м.Київ

про: визнання недійсними договорів: №11/12-46 від 13.04.2012р., №11/12-472 від 03.12.2012р., №11/13-51 від 07.05.2013р., №11/14-37 від 14.03.2014р. про надання послуг з обслуговування систем електропостачання будівлі, укладених між ДК «ОСОБА_1 України» НАК «Нафтогаз України» та ТзОВ «КП ЕНРІ».

Представники:

Від Позивача: не зявився,

Від Відповідача-1: ОСОБА_2 представник (довіреність від 05.04.2017 року № 20/17/1);

Від Відповідача-2: ОСОБА_1 - директор

Суть спору:

Київський апеляційний господарський суд звернувся до Господарського суду Львівської області із позовом до Дочірньої компанії «ОСОБА_1 України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Товариства з обмеженою відповідальністю «КП ЕНРІ» про визнання недійсними договорів: №11/12-46 від 13.04.2012р., №11/12-472 від 03.12.2012р., №11/13-51 від 07.05.2013р., №11/14-37 від 14.03.2014р. про надання послуг з обслуговування систем електропостачання будівлі, укладених між ДК «ОСОБА_1 України» НАК «Нафтогаз України» та ТзОВ «КП ЕНРІ».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.10.2016р. (суддя Щигельська О.І.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2017р. (колегія суддів у складі: ОСОБА_3 суддя-головуючий, судді Матущак О.І., Скрипчук О.С.), у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2017р. рішення Господарського суду Львівської області від 10.10.2016р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.01.2017р. у даній справі скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2017р. суддею у справі визначено суддю Господарського суду Львівської області Фартушка Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі від 04.05.2017 року прийнято справу на новий розгляд до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 23.05.2017 року.

Крім того, ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 04.05.2017р. зобовязано Сторін надати документально та нормативно обґрунтоване письмове пояснення по суті позовних вимог з урахуванням Постанови Вищого господарського суду України від 13.04.2017 року у справі №914/2076/16.

Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалах суду від 23.05.2017р., від 13.06.2017р., від 16.08.2017р. та від 15.09.2017р. у справі, зокрема, у звязку із неявкою повноважних представників Сторін та невиконанням ними вимог ухвал суду у справі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.06.2017 року призначено колегіальний розгляд справи. Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 03.07.2017 року визначено склад колегії: ОСОБА_4 суддя-головуючий, судді Іванчук С.В. та Пазичев В.М.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.07.2017 року прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.08.2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.08.2017 року, у звязку із перебування у відпустці судді Іванчук С.В., її замінено на суддю Манюка П.Т.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.08.2017 року прийнято справу до провадження та відкладено розгляд справи на 15.09.2017 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.09.2017 року, у звязку із перебуванням у відпустці судді Пазичева В.М., його замінено на суддю Горецьку З.В.

Впродовж розгляду справи та в судовому засіданні представникам Сторін оголошено права і обовязки, визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення, а також письмові повідомлення про оголошення ухвал про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді чи суддів не надходило.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, подав клопотання (вх. №33258/17), у якій підтримує позовні вимоги та просить суд розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

Представник Відповідача-1 в судове засідання зявився, проти позову заперечив повністю, надав пояснення по суті спору.

03.10.2017р. Відповідачем-1 подано до суду клопотання (вх. №33477/17), у якому просить суд надати можливість представнику Відповідача-1 брати участь в судовому засіданні у справі, яке призначене на 05.10.2017р., в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74-1 ГПК України, господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. У клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в обовязковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь. Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за пять днів до дня проведення такого судового засідання. Ухвала суду, прийнята за наслідками вирішення цього питання, оскарженню не підлягає.

З підстав недотримання Заявником (Відповідачем-1) встановлених приписами статті 74-1 ГПК України строків подання клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції суд відхиляє клопотання від 03.10.2017р. вх. №33477/17.

При цьому суд зазначає, що Відповідачеві 1 забезпечено можливість брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Представник Відповідача-2 в судове засідання з'явився, подав письмове пояснення (вх. №33793/17), у яких просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, Сторони зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Сторонам щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Впродовж розгляду справи в судових засіданнях суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того суд зазначає, що в силу вимог ст.69 ГПК України, враховуючи дату подання позовної заяви та строки пересилання поштової кореспонденції, в суду відсутні правові підстави для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників Сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Між Дочірньою компанією «ОСОБА_1 України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (надалі Відповідач-1, Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КП ЕНРІ» (надалі Відповідач -2, Виконавець) укладено Договори від 13.04.2012р. №11/12-46, від 03.12.2012р. №11/12-472, від 07.05.2013р. №11/13-51 та від 14.03.2014р. №11/14-37 про надання послуг з обслуговування систем електропостачання будівлі, що знаходиться за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1, а також додаткові договори до них.

Київський апеляційний господарський суд (Надалі Позивач) займає частину приміщень у будівлі за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1 на підставі Договору (найму) оренди нерухомого майна №17/12-324, укладеного 26.07.2012р. з Дочірньою компанією «ОСОБА_1 України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (за Договором Орендодавець), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №9954, зі змінами та доповненнями на підставі нотаріально посвідчених договорів від 03.10.2012р. №1 (зареєстрований в реєстрі за №13674), від 13.11.2012р. №2 (зареєстрований в реєстрі за №16409), від 28.03.2014р. №3 (зареєстрований в реєстрі за №1846).

Пунктом 3.2 вказаного Договору Сторонами погоджено умови та порядок відшкодування орендарем (Позивачем у справі) фактичних витрат, понесених Орендодавцем на утримання приміщення, зокрема й витрат на технічне обслуговування систем електропостачання будівлі.

Позивач у позовній заяві вказує, що укладені між ДК «ОСОБА_1 України» НАК «Нафтогаз України» та ТзОВ «КП ЕНРІ» Договори від 13.04.2012р. №11/12-46, від 03.12.2012р. №11/12-472, від 07.05.2013р. №11/13-51 та від 14.03.2014р. №11/14-37 є удаваними правочинами, тобто такими, що укладалися з метою приховання їх справжньої природи, а саме надання безповоротної фінансової допомоги, оскільки фактично послуги з утримання в робочому стані систем електропостачання будівлі Відповідачем-2 не надавались, хоча Відповідачем-1 повністю сплачено кошти за їх надання. З підстав наведеного Позивач просить суд визнати недійсними вказані Договори.

В підтвердження своїх позовних вимог Позивач, зокрема, у поданих до суду 22.05.2017р. за вх. №18104/17 письмових поясненнях зазначає, що жодних робіт з обслуговування системи електропостачання в орендованих ним приміщеннях Відповідачами не проводилось. Доступ в службові приміщення на орендованій Позивачем площі є обмеженим і можливий лише в робочий час та у супроводі відповідального працівника апарату суду, жодного письмового або усного запиту на отримання доступу до орендованих площ Відповідачами Позивачу не направлялось та не адресувалось.

Окрім того, Позивач зазначає, що в штатному розписі Відповідача-1 наявні власні електромонтери та електрики, а відтак, ставить під сумнів доцільність залучення працівників Відповідача-2 за оскаржуваними Договорами.

Також, Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, покликається на те, що Відповідачем-1 надано суду докази оплати послуг Відповідача-2, проте не подано до суду належних, достатніх та допустимих доказів фактичного надання Відповідачем-2 послуг в орендованій Позивачем частині будівлі за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1.

12.06.2017р. Відповідачем-2 подано до суду письмові пояснення (вх. №20749/17), у яких вказує, що роботи з обслуговування системи електропостачання в будівлі за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1 проводились Відповідачем-2 цілодобово висококваліфікованими та обізнаними з системою електропостачання вказаної будівлі працівниками, які, під час виконання своїх обовязків мали безперешкодний доступ до приміщень у вказаній будівлі, зокрема, і до приміщень, які орендуються Позивачем. З підстав наведеного Відповідач-2 просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

16.06.2017р. Відповідачем-1 подано до суду письмові пояснення (вх. №21401/17), у яких вважає позовні вимоги Позивача безпідставними та необґрунтованими, просить суд відмовити Позивачу в їх задоволенні з підстав того, що в будівлі, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1 та належить на праві власності Відповідачу-1, встановлено систему контролю доступу (турнікети, зчитувачі магнітних карток, тощо). Відповідно, доступ до вказаних приміщень, в тому числі до приміщень, які орендуються Позивачем, надається працівникам суду і іншим особам, які проходять на територію будівлі, виключно відповідальними особами Відповідача-1. Так, відділ безпеки Відповідача-1 Службовою запискою від 29.05.2017р. №14/26-125 повідомив, що працівникам Відповідача-2 (черговим електрикам) оформлено перепустки та надано доступ для обслуговування та ремонту електрообладнання систем електропостачання адміністративної будівлі, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1, в тому числі і до орендованих Позивачем у вказаній будівлі приміщень.

Щодо посилань Позивача на те, що Відповідачами не велись журнали на виконання договорів по утриманню в робочому і справному стані системи електропостачання будівлі, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1 Відповідач-1 зазначає, що на виконання пунктів 5.3., 5.4. та 6.3. оскаржуваних Договорів, а також пункту 3.12. Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики віл 25.07.2006р. №1143/13017 вівся оперативний журнал, у якому здійснювалась реєстрація відмов в роботі електрообладнання для подальшого проведення ремонтних робіт і налагоджувальних робіт, а також Журнал реєстрації робіт з обслуговування систем електропостачання. В підтвердження викладеного Відповідачем-1 долучено належним чином засвідчені копії вказаних Журналів. В той же час Відповіда-1 зазначає, що ані Договорами, ані Правилами технічної експлуатації електроустановок споживачів не встановлені чіткі вимоги до оформлення документації (оперативного журналу, журналу дефектів та неполадок на електроустановках, журналу показів засобів вимірювальної техніки і електролічильників), а відтак, ведення відповідальними працівниками зазначеної документації здійснюється для виявлення, попередження та усунення дефектів і неполадок електрообладнання, а також здійснення ремонтних робіт та уникнення аварійних ситуацій.

Щодо доводів Позивача проти позовних вимог в частині ненадання Відповідачем-2 послуг з цілодобового чергування відповідальними особами в будівлі, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1, в тому числі в приміщеннях, які орендує Позивач, Відповідач-1 зазначає що предметом оспорюваних Договорів є надання послуг по утриманню в робочому та справному стані системи електропостачання будівлі, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1 шляхом технічного обслуговування, забезпечення цілодобового чергування та спостереження. Так, Відповідач-1 звертає увагу суду на те, що вказані Договори підписані повноважними представниками та завірені відтисками печаток юридичних осіб Сторін Договорів, а факти надання послуг за оспорюваним Договорами та оплати цих послуг підтверджуються наявними у справі належними, достатніми та допустимими доказами.

В спростування доводів, на які Позивач покликається, як на підставу своїх позовних вимог щодо відсутності записів в Журналі за квітень червень 2012р. Відповідач-1 зазначає, що до матеріалів справи долучено належним чином підписані Акти здачі-прийняття робіт за вказаний період, що свідчать про надання робіт Відповідачем-2 та їх прийняття Відповідачем-1. Окрім того, копії журналів долучені до справи лише за період з нотаріального посвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 укладеного між Позивачем та Відповідачем-1 Договору (найму) оренди нерухомого майна №17/12-324, тобто з 26.07.2012р.

Щодо актів здачі-приймання робіт за листопад 2012р. Відповідач-1 вказує що роботи з проведення випробовування обладнання, випробування і вимірювання ізоляційних характеристик електроустановок, що знаходяться в будівлі, яка розташована за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1, в тому числі і в приміщеннях, які орендуються Позивачем, здійснюються Відповідачем-1 із періодичністю, яка встановлена Правилами технічної експлуатації за окремими договорами за додаткову плату. Відтак, Акт виконання вказаних робіт підписано в листопаді 2012р. Сторонами на виконання умов укладеного Договору на ремонт ат наладку електроустановок, електрообладнання та кабельних мереж понад 1000В в адміністративному будинку за адресою: м.Київ, вул.Шолуденка, 1 від 09.08.2006р. №11/06-472. В підтвердження викладеного Відповідачем-1 до письмових пояснень долучено належним чином посвідчену копію вказаного Договору.

В спростування обґрунтування Позивачем позовних вимог про відсутність договірних відносин про постачання електричної енергії до адміністративного будинку за адресою м.Київ, вул.Шолуденка, 1 Відповідачем-1 долучено до матеріалів справи належним чином посвідчену копію Договору про постачання електричної енергії від 21.04.2005р. №10073-11/05-1407 із додатками та Додатковою угодою від 01.10.2008р. №1.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Водночас, ст.235 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, є удаваним (ч.1). Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч.2). І тільки у випадку, якщо такий правочин суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків, про що, зокрема, зазначено у п.3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за зобов'язанням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст.854 ЦК України встановлено, що якщо за договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або її окремих етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч.1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зазначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши умови оспорюваних договорів від 13.04.2012р. №11/12-46, від 03.12.2012р. №11/12-472, від 07.05.2013р. №11/13-51 та від 14.03.2014р. №11/14-37 із додатками та додатковими угодами, підписані повноважними представниками та скріплені печатками юридичних осіб Відповідача-1 та Відповідача-2 акти здачі-приймання послуг за вказаними договорами, дозволи Відповідача-2 на провадження робіт із підвищеною небезпекою, сертифікати відповідності послуг з випробування на аналізу комплексних механічних та електричних властивостей продукції із додатками, підтвердження належними, достатніми та допустимими доказами факту ведення журналу технічного обслуговування і ремонту; журналу показів контрольно-вимірювальних приладів і електролічильників; журналу запису показників токів і напруги в ГРЩ-1,ГРЩ-2; оперативного журналу ТзОВ «КП «ЕНРІ» (технічне обслуговування систем електропостачання будівлі); оперативного журналу ТзОВ «КП «ЕНРІ» (технічне обслуговування систем електропостачання будівлі) суд дійшов висновків про те, що доводи Позивача, покладені ним в основу позовних вимог про визнання недійсними договорів: №11/12-46 від 13.04.2012р., №11/12-472 від 03.12.2012р., №11/13-51 від 07.05.2013р., №11/14-37 від 14.03.2014р. про надання послуг з обслуговування систем електропостачання будівлі, укладених між ДК «ОСОБА_1 України» НАК «Нафтогаз України» та ТзОВ «КП ЕНРІ» спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а відтак, оспорювані договори укладались з метою настання реальних наслідків, а саме надання Відповідачем-2 послуг та їх прийняття і оплати Відповідачем-1.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази, які би свідчили про те, що зазначені договори укладені сторонами з метою приховати будь-який інший правочин, в тому числі й надання безповоротної фінансової допомоги, відтак, твердження Позивача про те, що зазначені правочини є удаваними безпідставні та необґрунтовані.

Відтак, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

05.10.2017р. у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 10.10.2017р.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, залишити сплачений судовий збір за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п. 4 ч. 3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 4-3, 4-7, 22, 29, 33, 34, 38, 43, 49, 82-87, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 3, 6, 11, 15, 16, 202, 203, 215, 235, 509, 525, 526, 530, 837, 854 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя-головуючий ОСОБА_4

Суддя Горецька З.В.

Суддя Манюк П.Т.