ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Справа № 911/3538/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Нєсвєтової Н.М. (доповідач), Грека Б.М., Палія В.В.
розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017
у справі№ 911/3538/16 Господарського суду Київської області
за позовомпублічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк"
доприватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка"
простягнення 548 426,92 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Шкурат О.М.,

від відповідача: Рижовська Ю.Є.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" грошових коштів у загальному розмірі 548 426,92 грн. (з них: 538 426,92 грн. - збитки у вигляді упущеної вигоди, 10 000,00 грн. - штраф), обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання за укладеним з позивачем договором на супроводження програмних продуктів бек-офісу №3ВСZ від 01.09.2010 в частині дотримання строків виконання робіт, передбачених додатковими угодами №30, №32 від 14.07.2014 до цього договору, у зв'язку з чим позивач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 538 426,92 грн. Окрім того, внаслідок порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань, у позивача виникло право на нарахування штрафу, який за розрахунком позивача становить 10 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.02.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 у справі №911/3538/16, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 та рішення місцевого господарського суду від 14.02.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначених судових рішень, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, що між 01.09.2010 між позивачем, як банком, та відповідачем, як компанією, було укладено договір на супроводження програмних продуктів бек-офісу №3ВСZ, за умовами якого (розділ 1) компанія виконує роботи по супроводженню наступних програмних продуктів бек-офісу банка: програмного забезпечення BCZ-Card+ (ПО BCZ-Card+); системи видання карток BCZ-PINprint; і технічної підтримки програмного забезпечення PRACLE (ліцензія SU-49). Компанія надає послуги з адміністрування операційної системи (ОС) UNIX та бази даних (БД) на сервері банку, де встановлено програмне забезпечення Модуля емітента BCZ-Card+. Банк оплачує ці роботи відповідно до умов цього договору. Вартість робіт та порядок проведення розрахунків погоджені сторонами в розділі 4 договору.

Відповідно до п.п.5.3, 5.4 договору за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим Договором винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України. У разі порушення строків виконання робіт, передбачених затвердженим сторонами планом-графіком робіт, сторона, яка зазнала збитків, має право вимагати від винної сторони виплати штрафу у розмірі 0,1% від суми вартості розробки за кожен день прострочки, але не більше 5 000 грн.

В п.п.10.1, 10.2 договору передбачено, що останній вступає в силу з 01.09.2010 і діє до 31.08.2011. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, котрі залишились невиконаними в період дії цього договору. Якщо протягом 30 календарних днів до дати закінчення строку дії даного договору жодна із сторін не виявить бажання розірвати договір, то він пролонгується ще на один рік на тих же умовах.

14.07.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду №30 до договору, предметом якої є те, що позивач доручає, а відповідач виконує роботи по розробці в модулі емітента BCZ-Card+ функцій для обслуговування підсистеми "Visa Money Transfer (VMT)".

Вартість робіт визначена сторонами актом №30 від 14.07.2014 про врегулювання вартості робіт, що є невід'ємною частиною даної додаткової угоди (п.1.6 додаткової угоди №30 від 14.07.2014р.).

Порядок та строки виконання робіт погоджені в розділі 2 додаткової угоди №30 від 14.07.2014, згідно з яким банк проводить оплату за роботи у відповідності до п.4 Договору. Сторони проводять приймально-здавальні випробування робіт. Компанія затверджує у банку Акт виконаних робіт. Строк виконання робіт до 31.12.2014.

14.07.2014 сторонами було складено і підписано Акт №30 урегулювання вартості робіт по наданню ліцензії "Visa Money Transfer (VMT)", в якому сторони зазначили про те, що відповідно до додаткової угоди №30 від 14.07.2014 вартість робіт наданню ліцензії на розроблені в модулі емітента BCZ-Card+ функції для обслуговування підсистеми "Visa Money Transfer (VMT)" складає 196 000,00 грн.

14.07.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду №32 до договору, відповідно до якої позивач, як банк, доручає, а відповідач, як компанія, виконує роботи по розробці в модулі емітента BCZ-Card+ функцій для обслуговування підсистеми "Mastercard Moneysend".

Відповідно до п.п.1.6, 2.1-2.4 додаткової угоди №32 від 14.07.2014 вартість робіт визначена сторонами актом №32 від 14.07.2014 про врегулювання вартості робіт, що є невід'ємною частиною даної додаткової угоди. Банк проводить оплату за роботи у відповідності до п.4 договору. Сторони проводять приймально-здавальні випробування робіт. Компанія затверджує у банку Акт виконаних робіт. Строк виконання робіт до 31.12.2014.

14.07.2014 сторонами було складено і підписано Акт №32 урегулювання вартості робіт по наданню ліцензії "Mastercard Moneysend", в якому сторони зазначили про те, що відповідно до додаткової угоди №32 від 14.07.2014 вартість робіт наданню ліцензії на розроблене в модулі емітента BCZ-Card+ функцій для обслуговування підсистеми "Mastercard Moneysend" складає 190 000 грн.

Звертаючись до суду з позовом , позивач зазначав про те, що відповідач не виконав роботи за договором у строки, погоджені сторонами в додаткових угодах №30 від 14.07.2014 та №32 від 14.07.2014. Внаслідок затримки впровадження сервісів Visa Transfer та Mastercard Money Send на сайті позивача він поніс збитки у вигляді упущеної вигоди в загальній сумі 538 426,92 грн. За твердженням позивача, збитки полягають в неотриманні комісійної винагороди за здійснення клієнтами банку операцій з використання сервісу переказу коштів на сайті позивача. Окрім того, позивач здійснив нарахування відповідачу штрафу за неналежне виконання ним своїх договірних зобов'язань у загальному розмірі 10 000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний господарський суд, зазначив про те, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу (комісійної винагороди) ще не є підставою для його стягнення; відсутні усі елементи складу цивільного правопорушення в діях (бездіяльності) відповідача, отже, цивільна відповідальність відповідача у вигляді відшкодування збитків (упущеної вигоди) в даному випадку не може настати. В частині стягнення суми штрафу суд першої інстанції вказав на те, що позивачем було пропущено однорічний строк позовної давності, тому ці вимоги позивача також є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій з огляду на таке.

Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно зі ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути з відповідача 538 426,92 грн. упущеної вигоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Тобто, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання відповідачем своїх обов'язків.

Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язанні.

Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків (в даному випадку упущеної вигоди), необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і збитками покладено на позивача.

Важливим елементом доказування наявності упущеної вигоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Принагідно довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки, тому кредитор має довести не лише розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, але самий факт порушення боржником його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і шкодою. Вжиті кредитором заходи з метою отримання доходів є критерієм визначення розміру збитків у вигляді упущеної вигоди.

Як встановлено судами, розмір заявлених збитків у вигляді упущеної вигоди позивач розраховує виходячи з того, що в період з 01.09.2015 по 31.08.2016 з використанням іншого сервісу на сайті банку його клієнтами було здійснено 27262 операцій з переказу коштів на загальну суму 40 211 691,95 грн., ринкова комісійна винагорода за операції з переказу коштів складає 1% + 5грн. З урахуванням названих показників, позивач вважає, що в зазначений період він міг отримати прибуток у вигляді комісійної винагороди за виконання зазначених операцій через зазначені сервіси Visa Money Transfer та Mastercard Money Send, який за розрахунком позивача складає 538 426,92 грн. (1% від суми 40 211 691,95 грн. на яку були здійснені операції в зазначений вище період + 5 грн. до кожної з операції, яких здійснено в загальній кількості 27262). При цьому, позивач стверджує, що послуги з переказу коштів клієнтами банку на його сайті надавались на підставі договору про надання послуг №0002/15 від 13.04.2015, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еденлаб", на підтвердження чого надав суду акти наданих послуг, в яких відображено кількість здійснених операцій з переказу коштів на сайті позивача за період з 01.09.2015р. по 31.08.2016р., сума здійснених переказів клієнтам банку з використання сервісу переказів коштів, з показників яких позивач вирахував розмір доходу, який би він міг отримати.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що він був змушений користуватися послугами Товариства з обмеженою відповідальністю "Еденлаб" саме у зв'язку з порушенням строків виконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем.

Внаслідок прострочення відповідача (неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань), впровадження сервісу Visa Transfer та Mastercard Money Send на сайті позивача відбулось з запізненням і позивач зазнав збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 538 426,92 грн., які полягають в неотриманні комісійної винагороди за операції з використання сервісу переказу коштів на сайті позивача.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, наявність і обґрунтованість розміру втраченої вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримувати прибуток. Незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання відповідних доходів. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором. Отже, покладення на особу обов'язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоду (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного суду України від 09.12.2014р. у справі №5023/4983/12).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх судових інстанцій, що позивач не надав доказів, які б беззаперечно свідчили про реальну можливість одержання ним доходу у спірному періоді у загальній сумі 538 426,92 грн., а тому місцевий господарський суд обґрунтовано визнав посилання позивача на понесення ним збитків у вигляді упущеної вигоди, які полягають в неотриманні комісійної винагороди за операції з використання сервісу переказу коштів в сумі 538 426,92 грн. уявними, абстрактними, такими, що ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим. Крім того не було встановлено повний склад цивільного правопорушення, з яким законодавство пов'язує відшкодування збитків (упущеної вигоди).

Крім відшкодування збитків (упущеної вигоди) позивач просив суд стягнути на його користь 10 000 грн. штрафу.

Судами було встановлено, що в даному випадку має місце прострочення відповідача, у зв'язку з чим у позивача виникло право на застосування до відповідача штрафної санкції, встановленої в п.5.4 Договору.

Разом з тим відповідач просив суд застосувати до вимог позивача про стягнення штрафу спеціальний строк позовної давності, тривалістю в один рік.

Відповідно до ст. ст. 256, 258 Цивільного кодексу України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Згідно з положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас за змістом ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (аналогічна правова позиція наведена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Колегія суддів погоджується з судами попередніх інстанцій та вважає, що в цій частині позовних вимог судами правомірно було відмовлено, оскільки строк позовної давності в один рік позивачем був пропущений.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх судових інстанцій дійшли правильного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не впливають на них, а тому підстави для її задоволення і скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017, прийнятої з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального законодавства, відсутні.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2017 у справі № 911/3538/16 - без змін.

Головуючий Н. Нєсвєтова

Судді Б. Грек

В. Палій