ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Справа № 916/3607/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:
головуючого:Удовиченка О.С.
суддів:Катеринчук Л.Й., Короткевича О.Є.
розглянувши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на постанову та на рішення Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 господарського суду Одеської області від 16.02.2017

у справі№ 916/3607/16 господарського суду Одеської області
за позовомВійськової частини НОМЕР_1
доМалого колективного підприємства "Праця"
простягнення 419 213, 73 грн.
В судове засідання представники не з`явились

в с т а н о в и в:
В грудні 2016 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Малого колективного підприємства "Праця" про розірвання договору оренди державного майна № 2/03 від 31.10.2003 та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати у сумі 358 610,99 грн., 58 811,35 грн. пені, 1791,39 грн. заборгованості з компенсації плати за землю та витрат по сплаті судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем порушено умови договору оренди державного майна № 2/03 від 31.10.2003 щодо своєчасної плати за орендовані приміщення, у зв`язку з чим позивачем крім суми основної заборгованості за період з 01.01.2014 по 30.09.2016, нараховані відповідачу пеня та компенсація земельного податку.
Рішенням господарського суду Одеської області від 16.02.2017 року (суддя Цісельський О.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 (колегія суддів: Колоколова С.І. головуючий, Разюк Г.П., Принцевська Н.М.) рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2017 залишено без змін.
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області 16.02.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 задовольнити повністю.
В обґрунтування касаційної скарги заявник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, зокрема: ст. 642 ЦК України, ст.ст.42, 47 ГПК України.
Судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, 31.10.2003 між 10 відділенням Морської Інженерної Служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України, правонаступником якого є Військова частина НОМЕР_1 (Орендодавець) та Малим колективним підприємством "Праця" (Орендар) укладено договір №2/03 нерухомого військового майна (далі - Договір), розташованого в Одеському військово-морському гарнізоні за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3. Згідно Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно у складі нежитлових приміщень столярної майстерні загальною площею 101,31 м2 №19 по генплану, та відкритої бетонованої ділянки загальною площею 762 м2, розміщеного за адресою: м. Одеса, вул. Маловського, 3 (в/м №121), що знаходиться на балансі та обліку 10 відділенням Морської Інженерної Служби Військово-Морських Сил Збройних Сил України, вартість якого визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна (додаток №3) і становить 122 299 грн.
Договором встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і складає 12 083,16 грн. за рік (без індексів інфляції та ПДВ).( пункт 3.1.) Розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (п.3.3. Договору).
Положеннями п.10.1. Договору сторони погодили, що даний Договір діє з "31" жовтня 2003 по "31" жовтня 2013 строком на 10 років.
Так, на виконання умов Договору, сторонами складено акт прийому-передачі майна в оренду.
Судами встановлено, що 01.01.2007 між Військовою частинною НОМЕР_1 , якій було передано на баланс майно, що було об`єктом Договору оренди №2/03 від 31.10.2003, та відповідачем, на виконання вимог ст. 118 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 №1846 "Про внесення змін до Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна" стосовно перегляду договорів оренди, укладено Додаткову угоду №6д/2007 до Договору оренди №2/03 від 31.10.2003, якою врегульовано розмір орендної плати.
Відповідно до Додаткової угоди до договору від 20.06.2012 було внесено зміни до Договору оренди та визначено склад орендованого майна, а саме: адміністративна побутова будівля площею 36,6 м2; виробнича будівля площею 77,3 м2; майданчик з твердим покриттям площею 762 м2.
У 2013 році, на підставі договору №12-08/13 від 12.08.2013, укладеного між МКП "Праця" та ПП "АРКАДА ЮГ", останнім було проведено експертну оцінку майна військової частини НОМЕР_1 , яке передавалося Відповідачу в оренду, а саме: адміністративно-побутова будівля (тав. №12А) площею 70,05 м2; виробнича будівля площею 77,3 м2; майданчик з твердим покриттям площею 762 м2; майданчик з твердим покриттям площею 550 м2.
Судами встановлено, що на підставі зазначеної експертної оцінки військовою частиною НОМЕР_1 було підготовлено та передано на підписання Відповідачу проекти двох додаткових угод від 01.03.2014, одна з яких стосувалася передачі в оренду майна, зазначеного у експертній оцінці 2013 року, та визначення розміру орендної плати станом на 01.03.2014, а інша стосувалася прийняття на відповідальне зберігання майна Відповідача на майданчику площею 550 м2.
Судами встановлено, що Додаткову угоду щодо відповідального зберігання відповідач повернув з підписом та печаткою, а додаткову угоду, що стосується внесення змін до Договору в частині визначення об`єктів, що передаються в оренду, та розміру орендної плати, відповідач не повернув, проте продовжив користуватися вказаним майном Позивача.
Предметом позовних вимог є стягнення заборгованості, нарахованої позивачем на підставі додаткової угоди від 01.03.2014, по якій не було досягнуто згоди між сторонами, та розірвання договору оренди у зв`язку з існуванням заборгованості. Підставою позовних вимог є невиконання відповідачем додаткової угоди від 01.03.2014 до договору оренди та заборгованість по орендній платі, яка утворилась внаслідок несплати відповідачем орендної плати у розмірі, визначеної додатковою угодою від 01.03.2014.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Позивачем були внесені зміни до договору оренди щодо зміни розміру орендної плати в односторонньому порядку, що суперечить умовам договору оренди та нормам чинного законодавства. Відповідач продовжував здійснювати сплату орендної плати в розмірі затвердженому умовами договору оренди. На момент прийняття оскаржуваного рішення відсутнє рішення суду, яким було б змінено умови укладеного між сторонами договору оренди, а тому позивачем не доведено належними доказами факт порушення відповідачем зобов`язання. У зв`язку з встановленням відсутності заборгованості відповідача по орендній платі, правові підстави для розірвання договору оренди №2/03 відсутні.
Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими з огляду на наступне.
В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Відповідно до ст.21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об`єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України. Спори з питань зміни орендної плати вирішуються відповідно до законодавства.
Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Частиною 3 ст.762 ЦК України передбачено, що договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.
Спірним договором оренди передбачено періодичний перегляд, зміна (індексацію) розміру плати за користування майном. В даному випадку між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо зміни розміру орендної плати, отже, існував спір, який не було вирішено в порядку відповідно до законодавства. Оскільки зміни до договору оренди відповідно до вимог ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч.3 ст.762 ЦК України внесені не були, відповідач сплачував орендну плату у розмірі, передбаченому чинним договором оренди, отже, обґрунтованим є рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Доводи заявника касаційної скарги, що продовження відповідачем використання майна за договором оренди, свідчать про його бажання укласти відповідну угоду, а тому, при вирішенні спору судами не взято до уваги приписи ст.642 ЦК України, не приймається до уваги колегію суддів з огляду на наступне.
Пунктом 10.3 Договору оренди передбачено, що зміна або розірвання Договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом одного місяця. Одностороння відмова від виконання Договору та внесених змін не допускається.
У статтях 525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з положеннями ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.
Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.
У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Таким чином, порядок внесення змін, визначений умовами договору оренди та встановлений законом, передбачає або досягнення згоди щодо зміни договору, або вирішення питання внесення змін до договору у судовому порядку.
Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).
Згідно з ч.2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Отже, зі змісту наведених норм випливає, що письмова пропозиція про зміну умов договору, письмова форма якого встановлена законом та/або договором, може бути прийнята в межах строку для відповіді вчиненням дій, які свідчать про прийняття цієї пропозиції. В даному випадку такими діями могло бути підписання додаткової угоди від 01.03.2014, здійснення оплати за зміненими цінами на підставі розрахунку позивача.
Відповідачем зазначених вище дій не вчинялося, користування майном здійснювалося на підставі чинного договору оренди №2/03, тому позивачем не доведено погодження відповідачем змін до договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст.11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що постанова Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 та рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2017 ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідають нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 та рішення господарського суду Одеської області від 16.02.2017 у справі № 916/3607/16 залишити без змін.

Головуючий О.С. Удовиченко

Судді Л.Й. Катеринчук

О.Є. Короткевич