ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.10.2017 Справа № 904/8633/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт", м. Нікополь, Дніпропетровська область

до Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради, м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором про закупівлю послуг

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: Добра Я.О., дов. від 01.03.17р.

від відповідача: Шкуро Ю.А., дов. №1091 від 21.09.17р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради про стягнення заборгованості у розмірі 1 081,49грн., 3% річних у розмірі 18,67грн., інфляційних у розмірі 62,96грн.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору №142 від 15.02.2016р. про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Відповідач позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнає, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних та 3% річних просить задовольнити частково з огляду на те, що позивачем неправильно визначено період прострочення заборгованості. Крім того, відповідач зазначає, що рахунок на оплату позивачем не виставлявся, вимогу позивача від 03.03.2017р. він не отримував, а повторну вимогу від 04.05.2017р. отримав 13.05.2017р., однак на цю дату не було відповідного бюджетного призначення (бюджетного асигнування).

12.10.2017р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.02.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" (виконавець) та Відділом освіти і науки Нікопольської міської ради (замовник) укладений договір №142 про закупівлю 56.29.2 - послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) за державні кошти.

Згідно п.1.1. договору виконавець зобов'язується протягом 2016р. надати замовнику послуги 56.29.2-послуги їдалень (послуги їдалень з організації харчування школярів 1-4 класів середніх загальноосвітніх навчальних закладів) (лот №25 - КЗ НСЗШ №25 - 147уч.), а замовник - прийняти і оплати такі послуги.

За п.1.2. договору кількість послуг та ціна зазначені в додатку №1 "Специфікація", що є невід'ємною частиною договору. Обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків (п.1.3. договору).

Відповідно до п.3.1. договору ціна договору становить 154 366,17грн. без ПДВ. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п.3.2. договору).

Згідно п.5.1. договору строк надання послуг: протягом 2016р. Місце надання послуг: загальноосвітні навчальні заклади м. Нікополя Дніпропетровської області, відповідно до додатку №2 "Місце надання послуг" (п.5.2. договору).

Договір набуває чинності з 01.03.2016р. і діє до 31.12.2016р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.10.1. договору).

Пунктом 10.2. договору передбачено, що його дія може продовжуватись на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, обсягом, що не перевищує 20% суми договору, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Додатковою угодою №151 від 15.02.2016р. сторони змінили ціну договору (122 243,73грн.).

Додатковою угодою №128 від 11.01.2017р. сторони змінили ціну договору (25 317,75грн.).

Додатковою угодою №225 від 31.01.2017р. продовжено строк дії договору до 10.02.2017р. включно, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов"язань за договором.

Згідно ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги на суму 1 081,49грн., що підтверджується актом приймання-передачі послуг за лютий 2017р., підписаним сторонами без будь-яких зауважень (а.с.20).

За ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.6.1. договору замовник зобов"язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Згідно п.1.4. договору платіжні зобов'язання замовника виникають виключно за наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетного асигнування).

За п.4.1. договору розрахунки проводяться шляхом перерахування замовником на рахунок виконавця коштів після пред'явленого належно оформленого рахунка та акту виконаних послуг з відстрочкою платежу до 60 календарних днів за умови відсутності фінансування. До рахунка додається акт приймання - передачі послуг (п.4.2. договору).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач зазначає, а позивач не заперечує, що рахунок на оплату йому не виставлявся.

Крім того, відповідач зазначає, що вимогу позивача від 03.03.2017р. не отримував, а повторну вимогу від 04.05.2017р. отримав 13.05.2017р., однак на цю дату не було відповідного бюджетного призначення (бюджетного асигнування).

Вимогу позивача від 03.03.2017р. суд вважає неналежним доказом на підтвердження факту звернення до відповідача, оскільки в цій вимозі не зазначено, ким саме прийнято її.

Оскільки рахунок на оплату позивачем відповідачу не виставлявся, днем пред"явлення вимоги про сплату є 13.05.2017р., однак, оскільки на цю дату не було фінансування, застосуванню підлягає п.4.1. договору.

Отже відповідач повинен був оплатити надані послуги до 11.07.2017р. включно, однак, як вбачається з матеріалів справи та визнається останнім, цього не зробив.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Станом на момент розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги згідно договору №142 від 15.02.2016р. складає 1 081,49грн., що підтверджується матеріалами справи, визнається відповідачем та підлягає до стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.03.2017р. по 26.09.2017р. у розмірі 18,67грн., а також інфляційні з 01.03.2017р. по 26.09.2017р. у розмірі 62,96грн.

Господарський суд, перерахувавши 3% річних за період з 12.07.2017р. (початок прострочення) по 26.09.2017р., встановив, що вони складають 6,84грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних суд вважає за необхідне відмовити у зв"язку із неправильним визначенням періоду для їх нарахування.

Щодо інфляційних, то їх слід нараховувати з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж (абз.3 п.3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Господарський суд, перерахувавши інфляційні з серпня по вересень 2017р., встановив, що вони складають 20,53грн. та підлягають до стягнення. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних суд вважає за необхідне відмовити у зв"язку із неправильним визначенням періоду для їх нарахування.

Щодо витрат позивача на оплату послуг адвоката в розмірі 2 000,00грн. суд зазначає таке.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Позивачем надано суду докази про надання адвокатських послуг, а саме: договір №01/17 від 03.03.2017р. про надання правової допомоги, укладений між позивачем та адвокатом Доброю Я.О.; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП №3213 від 25.11.2016р.; посвідчення №0667; прибутковий касовий ордер №04/17 від 10.10.2017р. на суму 2 000,00грн.; квитанцію до прибуткового касового ордера №04/17 від 10.10.2017р. на суму 2 000,00грн.; розрахунок.

Відповідно до ч.3 ст.48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно п.6.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини шостої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Як вбачається з наданих позивачем документів, вартість адвокатських послуг склала 2 000,00грн.

Суд вважає вказану суму винагороди, сплачену позивачем, явно завищеною, оскільки спір стосується стягнення заборгованості за одним актом, отже, підготовка позовної заяви за таким спором не є складною та не потребує значних витрат часу кваліфікованого спеціаліста.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне обмежити суму, яку слід стягнути на користь позивача за адвокатські послуги, до 300,00грн., в іншій частині витрат позивача на такі послуги слід відхилити.

У зв'язку із частковим задоволенням позову судовий збір за розгляд справи відповідно до ст.ст.44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Відповідно до абз.4 п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Відділу освіти і науки Нікопольської міської ради (53213, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікмаркет Стандарт" (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Кооперативна, 3, ) заборгованість у розмірі 1 081,49грн. (одна тисяча вісімдесят одна грн. 49коп.), 3% річних у розмірі 6,84грн. (шість грн. 84коп.), інфляційні у розмірі 20,53грн. (двадцять грн. 53коп.), оплату послуг адвоката у розмірі 300,00грн. (триста) та 1 525,36грн. (одна тисяча п"ятсот двадцять п"ять грн. 36коп.) судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.10.2017р.

Суддя В.І. Петрова