ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.10.2017р. Справа № 905/1959/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Левшиної Я.О., при секретарі судового засідання Конько В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю ДНІПРОКОМПЛЕКТ 2014, м. Дніпро

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, м. Краматорськ, Донецька область

про: стягнення заборгованості у розмірі 128841,84 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 03.07.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю №103 від 08.09.2017р.

Відповідно до вимог ст.ст.4-4, 81 ГПК України судовий розгляд здійснювався з фіксацією у протоколі судового засідання.

У судовому засідання 05.10.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати для прийняття рішення.

СУТЬ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю ДНІПРОКОМПЛЕКТ 2014, м. Дніпро звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, Донецька область, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 128841,84 грн.

Відповідно до довідки про автоматичний розподіл справ між суддями, позовну заяву призначено до розгляду судді Бойко І.А.

Ухвалою від 22.08.2017р. суд порушив провадження у справі, розгляд справи призначено на 27.09.2017р.

Відповідно до розпорядження №01-02/1066 від 15.09.2017р. у звязку із відставкою судді Бойко І.А. справу передано на розгляд судді Левшиній Я.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором №815-ДОЭ-ДЦ від 07.12.2016р. з оплати поставленого товару, внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст. ст. 526, 611, 625, 629, 655 Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 12, 54 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: договір №40-116 від 19.03.2014р. з додатками; специфікацію до договору №815-ДОЭ-ДЦ від 07.12.2016р.; накладні №РН-0062 від 23.01.2017р., №РН-0008 від 03.02.2017р., №РН-0026 від 08.02.2017р.; довіреності №ГОД00000024 від 23.01.2017р., №ГОД00000054 від 03.02.2017р., №ГОД00000059 від 08.02.2017р.; лист №30/03-17 від 30.03.2017р., лист №52юр-78/17 від 17.03.2017р.; правоустановчі документи.

Під час розгляду справи позивачем було надано додаткові документи для долучення до матеріалів справи, а саме: видаткові накладні №РН-0035 ВІД 09.12.2016р., №РН-0078 від 19.12.2016р., №РН-0024 від 12.01.2017р., №РН-0062 від 23.01.2017р., №РН-0008 від 03.02.2017р., №РН-0026 від 08.02.2017р.; рахунки-фактури; довіреності на прийняття товару; податкові накладні; платіжні доручення на підтвердження оплат за поставлений товар; акт звірки взаєморозрахунків.

Представник позивача в судове засідання 05.10.2017р. зявився, підтримав позовні вимоги, заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні надав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання 05.102017р. зявився. У судовому засіданні надав відзив на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.2016р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладений договір №815-ДОЭ-ДЦ (далі договір), згідно з умовами п.п.1.1, 1.2 якого, постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК: 18444000-3.181410009-9, 18234000-8.18230000-0 (далі продукція), в асортименті, кількості, в строки, за вартістю та якісними характеристиками, узгодженими сторонами в специфікації, а покупець взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити продукцію поставлену в його власність згідно з умовами даного договору.

Згідно з п.4.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в даному договорі.

Строк поставки продукції : 10 календарних днів з моменту письмової заявки на поставку продукції.

Умовами поставки продукції є DDP, згідно ІНКОТЕРМС-2010, з урахуванням умов та застережень, що містяться у договорі та відповідних специфікаціях (п.4.2 договору).

Датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником (п.4.7 договору).

В разі поставки продукції без товаросупровідної документації, покупець має право відмовитись від приймання поставленої продукції (п. 4.4 договору).

Загальна сума договору складає 347381,28грн., в т.ч. ПДВ 57896,88грн. (п.5.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору, ціни на поставлену постачальником продукцію визначаються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору.

Розрахунки за поставлену постачальником продукцію по даному договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 85-го календарного дня з дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (п. 5.4 договору).

Даний договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін, діє до 31.12.2017р., а в частині виконання своїх зобовязань сторонами до повного виконання грошових зобовязань.

На виконання умов договору позивач поставив продукцію за накладними №РН-0035 ВІД 09.12.2016р., №РН-0078 від 19.12.2016р., №РН-0024 від 12.01.2017р., №РН-0062 від 23.01.2017р., №РН-0008 від 03.02.2017р., №РН-0026 від 08.02.2017р. на загальну суму 347381,28грн.

Продукція була отримана уповноваженим представником відповідача, який діяв на підставі довіреностей №ГОД00000024 від 23.01.2017р., №ГОД00000054 від 03.02.2017р., №ГОД00000059 від 08.02.2017р.

Відповідач своє зобовязання з оплати вартості поставленого товару за вищевказаними видатковими накладними належним чином не виконав, тому позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №815-ДОЭ-ДЦ від 07.12.2016р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму. В силу приписів ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст.712 Цивільного кодексу України до правовідносин постачання застосовуються норми Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, які (ст.655, ч.1 ст.691) також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №815-ДОЭ-ДЦ від 07.12.2016р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 цього Кодексу визначено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Як було встановлено судом, сторони визначили п. 5.4 договору порядок оплати - протягом 5 робочих днів з 85 календарного дня з дати поставки відповідної продукції на основі отриманого покупцем рахунку.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем продукції за видатковими накладними №РН-0035 ВІД 09.12.2016р., №РН-0078 від 19.12.2016р., №РН-0024 від 12.01.2017р., №РН-0062 від 23.01.2017р., №РН-0008 від 03.02.2017р., №РН-0026 від 08.02.2017р. , у нього виникло зобов'язання з її оплати у розмірі 347381,28грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем було поставлено відповідачу товар за видатковими накладними №РН-0035 ВІД 09.12.2016р., №РН-0078 від 19.12.2016р., №РН-0024 від 12.01.2017р., №РН-0062 від 23.01.2017р., №РН-0008 від 03.02.2017р., №РН-0026 від 08.02.2017р. на загальну суму 347381,28грн.

Відповідач здійснив часткову оплату за видатковими накладними №РН-0035 ВІД 09.12.2016р., №РН-0078 від 19.12.2016р., №РН-0024 від 12.01.2017р. в розмірі 218539,44грн. Решта поставленої продукції за видатковими накладними №РН-0062 від 23.01.2017р., №РН-0008 від 03.02.2017р., №РН-0026 від 08.02.2017р. в сумі 128841,84грн. залишилась несплаченою.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Таким чином, відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати поставленого товару, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що він був отриманий останнім.

Відповідачем дане у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством не спростовано, доказів сплати заборгованості в сумі 128841,84грн. не надано.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 128841,84грн. підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом до уваги не приймаються, оскільки є безпідставними, спростовуються матеріалами справи, та встановленими судом обставинами.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 44, 49, 59, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ДНІПРОКОМПЛЕКТ 2014, м. Дніпро до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго, Донецька область, м. Краматорськ, Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 128841,84 грн., задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Донецькобленерго (84302, Донецька область, м. Краматорськ, вул.. Островського, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДНІПРОКОМПЛЕКТ 2014 (49000, м. Дніпро, вул.. Краснопільська, б.14Б, офіс 5, ; поштова адреса: 49033, м. Дніпро, вул. Краснопільська, 14Б) заборгованість у розмірі 128841,84 грн., а також витрати з оплати судового збору в розмірі 1932,64грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 05.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 09.10.2017р.

Суддя Я.О. Левшина