номер провадження справи 9/60/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 Справа № 908/1625/17

за позовом Комунального унітарного підприємства Наш дім Дніпрорудненської міської ради (71630, Запорізька область, Василівський район, місто Дніпрорудне, вул.Ентузіастів, 11)

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення суми 158790,14 грн.

Суддя Боєва О.С.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 17.07.2017р. ;

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 341 від 25.09.2017р.

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь КУП Наш дім Дніпрорудненської міської ради суми 120170,60 грн. основного боргу за виконані роботи, суми 18956,87 грн. пені, суми 2912,68 грн. трьох відсотків річних, суми 16742,99 грн. індексу інфляції.

Ухвалою суду від 11.08.2017р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1625/17, справі присвоєно номер провадження 9/60/17, судове засідання призначено на 29.08.2017р. На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 20.09.2017 р., потім до 05.10.2017 р.

У судовому засіданні 05.10.2017р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За клопотанням сторін судовий процес проводився без застосування засобів технічної фіксації.

Позивач підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, які мотивовано наступним. Відповідно до укладеного договору про спільне використання технологічних електричних мереж № 6-16 від 01.04.2013р., відповідач, як Замовник, зобовязався своєчасно сплачувати на користь позивача, як Власника мереж, вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання на підставі виставлених рахунків та підписаних актів виконаних робіт на протязі 20 днів з дня їх отримання. Відповідно до умов договору позивачем в період з березня по грудень 2016 року включно виконано роботи за договором, що підтверджується підписаними замовником без претензій актами виконаних робіт, які відповідачем до цього часу не оплачені, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаний період в розмірі 120170,60 грн. У звязку з неналежним виконанням грошових зобовязань відповідачу згідно з п.9.2.1 договору нараховано 18956,87 грн. пені, а також 16742,99 грн. втрат від інфляції та 2919.68 грн. 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України. На підставі ст.ст. 525, 610, 611, 612, 624, 625, 629, ч. 2 ст. 642 ЦК України, ст.ст. 7, 20, 173, 174 ГК України позивач просить позов задовольнити.

Відповідач надав письмовий відзив, в якому зазначив про сплив строку позовної давності в частині нарахування пені, встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України. У звязку з цим, відповідач навів контррозрахунок, відповідно до якого розмір пені за період з 22.08.2016р. по 22.07.2017р. складає 9144,98 грн., який, на думку відповідача, підлягає стягненню, в частині суми 9811,89 грн. пені просить відмовити. Також відповідач не погодився з розрахунком в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Так, відповідачем вказано, що позивач невірно визначено фактичну кількість днів прострочення у періоді, за який нараховано річні, внаслідок чого безпідставно заявлено до стягнення 100,31 грн. 3% річних. В частині втрат від інфляції відповідач вважає, що вона є необґрунтовано більшою, ніж належить до стягнення, на суму 1529,19 грн. Згідно наданих контррозрахунків відповідача, розмір пені складає 9144,98 грн., 3% річних 2819,37 грн., інфляційних нарахувань 15213,80 грн. В частині заявленого до стягнення розміру 120170,60 грн. основного боргу позовні вимоги визнано відповідачем у повному обсязі. З урахуванням викладених заперечень, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 9811,89 грн. пені, 100,31 грн. 3% річних та 1529,19 грн. інфляційних нарахувань, на підставі ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені до 1000 грн. та розстрочити виконання рішення на 12 календарних місяців, зі сплатою щомісячно рівними частинами.

Представник позивача в судовому засіданні в усній формі заперечив проти зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним унітарним підприємством Наш дім Дніпрорудненської міської ради (власник мереж, позивач у справі) та Відкритим акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (користувач) укладено договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 6-16 від 01.04.2013р., відповідно до умов якого власник мереж зобовязується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами в точки приєднання електроустановок Користувача та (або) інших субєктів господарювання (Субспоживачі), передачу електричної енергії яким забезпечує Користувач, а Користувач своєчасно сплачувати вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов цього договору (п.1.1 договору).

Відповідно до Статуту, затвердженого протоколом позачергових Загальних зборів акціонерів ВАТ «Запоріжжяобленерого» від 28.07.2016р. № 22, Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства». Відповідні зміни внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить надана в матеріали справи копія витягу, сформованого станом на 27.07.2017 р.

Згідно з п. 11.5 договору, останній набуває чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2013 р. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення цього терміну не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Доказів вчинення сторонами дій щодо припинення договору не надано, отже він є продовженим на кожен наступний рік, і діє на даний час.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що Користувач зобовязаний здійснювати оплату за використання електричних мереж Власника мереж за розрахунковий період. Розрахунок плати за використання електричних мереж власника мереж здійснюється згідно з Додатком № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж.

Згідно п. 7.1 договору розрахунковим вважається період з 00 год. першого числа до 24 годин останнього числа поточного місяця.

Відповідно до п. 7.2 договору вартість послуг Власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена у Додатку № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних мереж», розробленому відповідно до «Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», затвердженої постановою НКРЕ від 12.06.2008р. №691, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.08.2008р. за № 732/15423, виходячи із узгодженого на поточний календарний рік відділом НКРЕ у Запорізькій області Кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж власника мереж, що є невідємною частиною договору.

За підсумками розрахункового періоду Власник мереж у термін до 5 числа місяця наступного за розрахунковим направляє Користувачу рахунок. Сума платежу визначається, виходячи з Додатку № 4 Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж з урахуванням сум платежів, що надійшли від користувача. Разом з рахунком Власник мереж направляє Користувачу: податкову накладну виписану по факту надання послуг (у разі, якщо Власник мереж є платником ПДВ); підписані уповноваженою особою Власника мереж та скріплені його печаткою два примірники Акту прийому-здачі наданих послуг (п. 7.3).

В пункті 7.4 договору встановлено, що оплата користувачем послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання здійснюється платіжним дорученням на підставі виставленого Власником мереж рахунка та оформленого Акта прийому-передачі наданих послуг у термін, що не перевищує 20 днів з дня отримання документів, зазначених у п. 7.3 договору.

Матеріали свідчать, що з березня по грудень 2016 року включно, позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, що підтверджується Актами прийому-здачі наданих послуг за вказаний період, складеними 30, 31 числа кожного місяця, які підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплено печатками.

На оплату наданих послуг, позивачем виставлено десять рахунків на суму 12017,06 грн. кожний, а саме: рахунок № 2326 від 30.03.2016 р., № 3134 від 30.04.2016 р., № 4566 від 31.05.2017 р., №5001 від 30.06.2017 р., № 6425 від 31.07.2017 р., № 8098 від 31.08.2016р., № 8607 від 30.09.2016р., № 8714 від 31.10.2016р., № 9669 від 30.11.2016р., № 10722 від 31.12.2016р. Загальна вартість наданих послуг за вказаний період згідно вищезазначених актів прийому-здачі та виставлених на їх оплату рахунків склала 120170,60 грн.

У звязку з відсутністю оплати, позивач направив відповідачу претензію № 09/839 від 02.08.2017р. з вимогою погасити наявну заборгованість за договором № 6-16 від 01.04.2013р. в розмірі 120170,60 грн. У відповіді від 18.08.2017р. № 007-33/13107 на зазначену претензію, ПАТ «Запоріжжобленерго» повідомило про скрутне фінансове становище та обставини, що вплинули на можливість виконання його договірних зобовязань та просило розглянути питання щодо розстрочення оплати послуг з утримання технологічних мереж спільного використання, наданих з березня по грудень 2016 року в розмірі 12070,60 грн., на шість місяців.

У звязку з наявністю непогашеної заборгованості та недосягненням сторонами згоди, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічний припис містять п. п.1, 7 ст. 193 ГК України.

Правовідносини сторін врегульовано договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що за правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Якщо інше не встановлене договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено судом, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в порушення пунктів 4.1, 7.4 договору оплату вартості послуг позивача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання, згідно виставлених рахунків та оформлених актів, в обумовлені договором терміни не здійснив. Доказів належного виконання договірних зобовязань щодо оплати наданих послуг у встановленому порядку відповідач не надав, позовні вимоги в частині основного боргу визнав. Розрахунок заборгованості відповідає письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, вимоги про стягнення з ПАТ «Запоріжжяобленерго» на користь позивача суми 120170,60 грн. основного боргу є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач на підставі п. 9.2.1 договору просить стягнути з відповідача суму 18956,87 грн. пені за загальний період з 21.04.2016р. по 03.08.2017р.

В пункті 9.2.1 договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п. 4.1 з порушенням терміну визначеного п. 7.4 цього договору, Користувач сплачує власнику мереж пеню у розмірі 0,05% за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) згідно зі ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Факт порушення грошових зобовязань є доведеним, відповідачем визнається, однак вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Із змісту позовної заяви та наданого розрахунку вбачається, що позивачем розрахована пеня окремо за кожним актом про надання послуг за період з березня по грудень 2016 року, з 21 числа місця наступного за розрахунковим по 03.08.2017р. включно, що перевищує встановлений вищезазначеною нормою термін нарахування.

Статтями 256-258 ЦК України передбачено строки, у межах яких особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність). Так, згідно з приписами ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Приписами ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1). За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5).

Із змісту позовної заяви та наданого розрахунку вбачається, що позивачем розрахована пеня окремо за кожним актом про надання послуг та виставленим рахунком на оплату цих послуг, починаючи з акту від 31.03.2016р. з терміном оплати по 20.04.2016р. включно. В даному випадку, перебіг позовної давності (про застосування якої клопотав відповідач) починається від наступного дня, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, а саме, по акту від 31.03.2016р. з терміном оплати по 20.04.2016р.: з 21.04.2016р. та закінчується 21.04.2017р. і так, відповідно, по кожному зобовязанню (акту).

Згідно з положеннями ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п.п. 2.3, 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобовязаний застосувати до спірних відносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу. Якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобовязання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Позовна заява була подана через канцелярію господарського суду Запорізької області нарочно 09.08.2017р., тобто після спливу позовної давності в частині позовних вимог щодо стягнення пені, нарахованої з 21.04.2017р. до 09.08.2016р. Доказів поважності причин пропуску позовної давності в цій частині не надано.

Оскільки відповідач у своєму відзиві заявив про сплив позовної давності, до стягнення підлягає пеня за загальний період з 09.08.2016р. по 03.08.2017р. (в межах заявленого позивачем періоду). За таких обставин, суд, здійснивши перерахунок з урахуванням приписів ч. 6 ст. 232 ГПК України, дійшов до висновку, що до стягнення підлягає пеня в загальному розмірі 9475,45 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 9481,42 грн. відмовляється з підстав, викладених вище.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач також просить стягнути з відповідача суму 16742,99 грн. втрат від інфляції за загальний період квітень 2016 р. червень 2017 р. та суму 2919,68 грн. - 3% річних за період з 21.05.2016р. по 03.08.2017р.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд встановив, що його здійснено невірно.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначено, що з огляду на вимоги ч.1 ст. 47 і ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи вищенаведене, нарахування інфляції здійснюється з наступного місяця, за тим, в якому мав бути здійснений платіж. Як слідує з розрахунку позивача нарахування за всіма актами наданих послуг здійснено за загальний період з квітня 2016р. по червень 2017р. включно, без урахуванням зазначених вище вимог. Натомість, у контррозрахунку відповідача, зазначені вимоги враховані. За таких обставин, здійснивши перерозрахунок, суд встановив, щодо до стягнення підлягає сума 15213,82 грн. втрат від інфляції за загальний період з травня 2016р. по червень 2017 р. включно.

В розрахунку 3% річних позивачем також допущено помилки, проте арифметичного характеру: у звязку з неправильним визначенням кількості днів прострочки у періодах нарахування. Здійснивши перерозрахунок, суд встановив, що до стягнення підлягає сума 2819,32 грн. - 3 % річних за загальний період з 21.05.2016р. по 03.08.2017р.

На підставі викладеного, позов в цілому задовольняється частково.

Відповідач на підставі ст. 83 ГПК України просить суд зменшити розмір пені до 1000 грн. та розстрочити виконання рішення на 12 календарних місяців зі сплатою щомісячно рівними частинами, мотивуючи наступним.

Відповідач перебуває у вкрай критичному фінансовому стані, що підтверджується, зокрема, висновком судового експерта, наданого в рамках проведеного економічного дослідження № 252д від 07.08.2017р. За наслідками експертного дослідження встановлено, що станом на 31.12.2016р. основні економічні показники (ліквідність, платоспроможність, рентабельність) характеризують фінансовий стан ПАТ «Запоріжжяобленерго» ознаками критичної неплатоспроможності, фінансової нестабільності та потенційного банкрутства. Велика частка дебіторської заборгованості в загальній структурі активів знижує ліквідність і фінансову стійкість підприємства та підвищує ризик фінансових збитків. На цей час на підприємстві існує заборгованість із заробітної плати, яка станом на 11.09.2017р. складає 92922 млн. грн.; податкових борг підприємства складає 170 млн. грн.; кредиторська заборгованість станом на 01.06.2017р. становить 70,8 млн. грн. На розрахункові рахунки державною виконавчою службою накладено арешт в межах виконавчого провадження, з існуючих поточних рахунків здійснюються списання на виконання вимог Державної виконавчої служби та офісу великих платників податків ДФС, на оплату послуг за спільне використання технологічних мереж. Використовувати кошти для здійснення платежів не повязаних із оплатою електричної енергії відповідач може виключно з поточного рахунку, основним джерелом поповнення якого є надходження коштів за алгоритмом розподілу з рахунків із спеціальним режимом використання. Однак, постановами НКРЕКП фактично заблоковано надходження грошових коштів після розподілу на поточні рахунки позивача шляхом встановлення, починаючи з грудня 2014 року, нульового відсотку відрахувань на рахунки постачальника електричної енергії. Відповідно до порівняльного аналізу балансу підприємства та звітів про фінансові результатами за 2015-2016 роки, які є документами фінансової звітності, власний капітал підприємства зменшився на 5 відсотків, чистий прибуток підприємства в порівнянні з минулим роком зменшився у 21,7 рази, що свідчить про тяжке фінансове становище. Складна економічна ситуація в державі вплинула на платоспроможність споживачів електричної енергії, на наданий час існує велика заборгованість, в тому числі, найбільших енергоємних підприємств, існує систематичне порушення умов розрахунків, внаслідок чого зросла заборгованість позивача перед ДП «Енергоринок». ПАТ «Запоріжжяоленерго» постійно укладаються договори про реструктуризацію заборгованості, що по суті є перенесення термінів оплати за спожиту електричну енергію. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. № 83 затверджено перелік обєктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, до якого включено ПАТ «Запоріжжяобленерго». Таким чином, ненадання розстрочки виконання рішення суду негативно вплине на результати його діяльності та, як наслідок, є загрозою у функціонуванні обєднаної енергетичної системи України.

Представник позивача в судовому засіданні в усній формі заперечив проти зменшення розміру пені та надання розстрочки виконання рішення.

Згідно з ч.ч. 3, 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання; відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 статті 233 ГК України передбачено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірної великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Викладені відповідачем обставини щодо скрутного матеріального становища не є винятковими, не спростовують наявність вини у простроченні виконання грошового зобовязання. Суд також враховує відсутність з боку відповідача часткових оплат, незважаючи на досить довготривалий строк виникнення заборгованості. Крім того, за наслідками перевірки розрахунку позивача та застосування позовної давності, розмір пені, що стягується судом зменшився у два рази від заявленої до стягнення, тому виключних підстав для зменшення пені до 1000 грн. суд не вбачає.

Розглянувши клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення, вислухавши доводи позивача з приводу розстрочення виконання рішення, суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Умовою для надання розстрочки виконання рішення суду є встановлення судом факту наявності виняткових обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен врахувати викладені відповідачем обставини, матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. При цьому, суд бере до уваги викладені відповідачем обставини, специфіку підприємства відповідача, стан його фінансового становища, який підтверджується звітом про фінансові результати, балансом (звітом про фінансовий стан) та іншими доказами, доданими до відзиву. Відповідно до статуту відповідача, засновником Товариства є держава в особі Міністерства енергетики та електрифікації України; основним видом його діяльності є постачання електричної енергії за регульованим тарифом та передача електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, тобто має значне соціальне значення. Специфіка господарської діяльності відповідача полягає в досягненні забезпечення соціально - значимого та стратегічно - масштабного результату - постачання електричної енергії виключно всім споживачам в Запорізькій області.

Оцінивши у сукупності надані докази, якими підтверджується фінансове становище відповідача, зіставляючи майнові інтереси обох сторін, беручи до уваги факт того, що інфляційні процеси в державі також негативно впливають на майнові інтереси позивача у справі, суд вважає за можливе заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення задовольнити частково, надавши розстрочку виконання судового рішення строком на три календарні місяці, шляхом сплати рівними частками до останнього дня кожного місяця, починаючи з жовтня 2017 року.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82 85, ч. 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035 м.Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14, ) на користь Комунального унітарного підприємства Наш дім Дніпрорудненської міської ради (71630, Запорізька область, Василівський район, місто Дніпрорудне, вул.Ентузіастів, 11; ) суму 120170 (сто двадцять тисяч сто сімдесят) грн. 60 коп. основного боргу, суму 9475 (девять тисяч чотириста сімдесят пять) грн. 45 коп. пені, суму 15213 (п'ятнадцять тисяч двісті тринадцять) грн. 82 коп. втрат від інфляції, суму 2819 (дві тисячі вісімсот девятнадцять) грн. 32 коп. - 3 % річних, суму 2215 (дві тисячі двісті п'ятнадцять) грн. 19 коп. витрат зі сплати судового збору.

Розстрочити виконання рішення на три місяці, шляхом сплати загальної суми 149894 (сто сорок девять тисяч вісімсот девяносто чотири) грн. 38 коп. щомісячно, до останнього дня кожного місяця, рівними частками: у жовтні 2017р., листопаді 2017р. по 49964 (сорок девять тисяч девятсот шістдесят чотири) грн. 79 коп., кінцеву оплату здійснити у грудні 2017р. у розмірі 49964 (сорок девять тисяч девятсот шістдесят чотири) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С.Боєва

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 10 жовтня 2017р.