РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017Справа № 5011-69/9686-2012

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доПублічного акціонерного товариства "Укрнафта"
третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"
третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг
прозобов'язання укласти договір
Представники:
від позивача: Литвин П.В. - представник за довіреністю
від відповідача: Перепелиця А.В. - представник за довіреністю
від третьої особи-1:Никеруй Т.М. - представник за довіреністю
від третьої особи-2:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.07.2012 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про зобов'язання укласти договір.

В обґрунтування заявлених позовних вимог щодо зобов'язання відповідача укласти договір поставки на умовах запропонованого позивачем проекту договору, останні посилається на що відповідачем в порушення норм чинного законодавства України не було здійснено жодних дій, спрямованих на укладення договору поставки протягом 2012 року товарного природного газу власного видобутку для потреб населення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.07.2012 порушено провадження у справі № 5011-69/9686-2012 та справу призначено до розгляду на 10.08.2012.

02.08.2012 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

09.08.2012 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та відзив на позову заяву.

10.08.2012 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2012 залучено до участі у справі Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, розгляд справи відкладено на 28.08.2012.

28.08.2012 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення.

Розпорядженням Голови Господарського суду міста Києва від 28.08.2012 у зв'язку з перебуванням судді Стасюка С.В. у відпустці, справу № 5011-69/9686-2012 передано судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2012 справу № 5011-69/9686-2012 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.09.2012.

14.09.2012 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Розпорядженням заступника Голови Господарського суду міста Києва від 25.09.2012 у зв'язку з виходом судді Стасюка С.В. з відпустки, справу № 5011-69/9686-2012 передано судді Стасюку С.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.09.2012 справу № 5011-69/9686-2012 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.09.2012.

25.09.2012 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 25.09.2012 оголошено перерву до 23.10.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2012 зупинено провадження у справі № 5011-69/9686-2012 до набрання законної сили рішення у справі № 2а-3293/12/2670 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики про визнання протиправною та скасування з дати прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 29.12.2011 № 255.

30.10.2012 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла заява про видачу копії ухвали.

Листом від 16.12.2013 № 5011-69/9686-2013 суд звернувся до учасників судового процесу із запитом про повідомлення щодо усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

10.01.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшов лист щодо підстав поновлення провадження у справі.

14.01.2014 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла відповідь на запит суду.

Листом від 19.01.2017 № 5011-69/9686-2013 суд звернувся до учасників судового процесу із запитом про повідомлення щодо усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

06.02.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшла відповідь на запит суду.

21.03.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшла відповідь на запит суду.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 22.03.2017 у зв'язку із закінченням терміну повноважень у судді Стасюка С.В., справу № 5011-69/9686-2012 передано на повторний автоматичний розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями справу № 5011-69/9686-2012 передано на розгляд судді Плотницькій Н.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2017 справу № 5011-69/9686-2012 прийнято до провадження, поновлено провадження у справу та справу призначено до розгляду на 11.05.2017.

11.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли пояснення.

11.05.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, заява про зміну предмету позову.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 11.05.2012 оголошено перерву до 08.06.2017.

08.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення

08.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про зміну предмету позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи - 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг та відкладено розгляд справи на 26.06.2017.

14.06.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи

17.07.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи - 2 надійшли пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2017, у зв'язку із задоволенням клопотання представника третьої особи, розгляд справи відкладено на 21.08.2017.

17.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи

Судове засідання, призначене на 21.08.2017 не відбулося у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2017 розгляд справи призначено на 28.09.2017.

21.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Представник третьої особи-2 в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судове засідання 28.09.2017 з'явились представники сторін та третьої особи-1, та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача надав пояснення, відповідно до яких в повному обсязі підтримує заявлені позивачем вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 28.09.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

23.05.2012 позивач листом № 6-3053/1-12 від 22.05.2012 направив Публічному акціонерному товариству "Укрнафта" підписаний ним проект договору поставки протягом 2012 року товарного природного газу власного видобутку обсягом до 1 480 000 000 куб.м., за ціною 458 грн за 1000 куб.м., а з урахуванням ПДВ - 549 грн 60 коп. за 1000 куб.м, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку № 0455 від 23.05.2012 та опису вкладення у цінний лист від 23.05.2012.

Як вбачається з наявної матеріалах справи копії повідомлення про вручення поштового відправлення № 048, відповідач отримав направлений позивачем проект договору поставки природного газу - 29.05.2012.

В обґрунтування заявлених позовних вимог щодо зобов'язання відповідача укласти договір поставки на умовах запропонованого позивачем проекту договору, останні посилається на що відповідачем в порушення норм чинного законодавства України не було здійснено жодних дій, спрямованих на укладення договору поставки протягом 2012 року товарного природного газу власного видобутку для потреб населення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з приписами частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України ).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Пунктом 3 частини 2 статті 22 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на газодобувні підприємства покладений обов'язок укладати угоди з реалізації природного газу за закупівельними цінами у випадках, визначених статтею 10 цього Закону.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що підприємства, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарські товариства, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебувають у статутному фонді інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірні підприємства, представництва та філії таких підприємств і товариств, учасники договорів про спільну діяльність та/або особи, уповноважені договорами про спільну діяльність, укладеними за участю зазначених підприємств, щомісяця здійснюють продаж усього товарного природного газу, видобутого на підставі спеціальних дозволів на користування надрами в межах території України, континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони, для формування ресурсу природного газу, що використовується для потреб населення, безпосередньо суб'єкту, уповноваженому Кабінетом Міністрів України на формування такого ресурсу, за закупівельними цінами, які для кожного суб'єкта господарювання - власника спеціального дозволу на користування нафтогазоносними надрами щороку встановлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України згідно із затвердженим нею Порядком формування, розрахунку та встановлення цін на природний газ для суб'єктів господарювання, що здійснюють його видобуток.

Таким уповноваженим суб'єктом з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для потреб населення, згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 "Про забезпечення споживачів природним газом" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) була визначена Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач).

Крім того, пунктом 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 було встановлено, що потреба населення, релігійних організацій, установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів (в межах обсягів природного газу, що використовуються як пальне для забезпечення горіння Вічного вогню) в природному газі задовольняється з ресурсу природного газу, який формується за рахунок продажу підприємствами, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарськими товариствами, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніми підприємствами, представництвами та філіями таких підприємств і товариств, учасниками договорів про спільну діяльність, укладених за участю зазначених підприємств і товариств, та/або уповноваженими такими договорами особами Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" всього обсягу природного газу (в тому числі нафтового (попутного) газу) власного видобутку, який здійснюється на підставі спеціальних дозволів на користування надрами (за винятком обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом находження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України), а у разі нестачі - за рахунок інших ресурсів Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Підприємства, зазначені в абзаці першому цього підпункту, а також учасники договорів про спільну діяльність, відповідно до яких розмір внеску підприємств, частка держави у статутному фонді яких становить 50 відсотків та більше, господарських товариств, 50 відсотків та більше акцій (часток, паїв) яких перебуває у статутних фондах інших господарських товариств, контрольним пакетом акцій яких володіє держава, а також дочірніх підприємств, представництв та філій таких підприємств і товариств перевищує 50 відсотків загального розміру внесків учасників договорів про спільну діяльність, реалізують видобутий природний газ (за винятком обсягів газу, що використовується видобувними підприємствами відповідно до напрямів, визначених прогнозним річним балансом надходження та розподілу природного газу по Україні, що затверджений Кабінетом Міністрів України) виключно Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" за ціною, затвердженою Національною комісією регулювання електроенергетики для кожного суб'єкта господарювання, визначеного в цьому абзаці.

З огляду на вищевикладене, укладення між Публічним акціонерним товариством "Укрнафта" та уповноваженим суб'єктом з формування і розпорядження ресурсами природного газу, що використовується для потреб населення, - Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" договору, предметом якого є поставка природного газу, видобутого оператором, - було обов'язковим в силу положень закону.

При цьому, суд зазначає, що типова форма договору поставки природного газу, умови якого були б обов'язковими для його сторін в силу статті 184 Господарського кодексу України, була відсутня.

Судом встановлено, що оскільки позивач звернувся до відповідача із пропозицією укласти договір, між сторонами спору виникли переддоговірні відносини.

В силу приписів частини 1 статті 187 Господарського кодексу України переддоговірні спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону, можуть бути предметом розгляду суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.09.2012 у справі № 3-39гс12.

Статтею 20 Господарського кодексу України закріплене право кожного суб'єкту господарювання та споживача на захист своїх прав і законних інтересів, зокрема, шляхом установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

Верховний Суд України у листі від 01.04.2014 "Аналіз практики застосування судами статті 16 Цивільного кодексу України" роз'яснив, що у зобов'язаннях по укладенню господарських договорів можливість вимагати укладення договорів у судовому порядку закріплюється законодавчо.

Поряд із цим, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України від 01.06.2016 у справі № 910/268/16, від 10.05.2016 у справі № 920/1837/14.

З огляду на вищевикладене, позивачем обрано належний спосіб захисту його прав та інтересів, а позовна вимога про визнання договору укладеним відповідає способам захисту прав, що передбачені статтею 20 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов'язкових для сторін нормативних документів, зазначених у статті 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Частиною 6 статті 265 Господарського кодексу України встановлено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У свою чергу, перелік істотних та обов'язкових умов договору купівлі-продажу визначено у главі 54 Цивільного кодексу України.

Так, за змістом пункту 1.1 проекту договору поставки природного газу, наданого позивачем, постачальник (Публічне акціонерне товариство "Укрнафта") зобов'язується передати покупцю (Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України") протягом 2012 року у власність природний газ власного видобутку для потреб населення, а покупець - приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1 проекту договору встановлено, що постачальник передає покупцеві протягом 2012 року газ в обсязі до 1 480 000 000 кубічних метрів.

Відповідно до пункту 4.1. проекту договору ціна газу за 1000 куб.м. відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 29.12.11 № 255 становить: 458 грн 00 коп. без ПДВ, крім того ПДВ 91 грн 60 коп., разом з ПДВ - 549 грн 60 коп.

Сторони домовились, що ціна на газ, що вказана в пункті 4.1. цього договору, визначена на день його підписання і може бути змінена у разі прийняття уповноваженими органами відповідних нормативних актів. У разі зміни ціни сторони оформляють додаткову угоду до цього договору і в разі необхідності здійснюють перерахунок за отриманий природний газ за новими цінами (пункт 4.2. договору).

Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України № 255 від 29.12.2011 встановлено ціну на товарний природний газ власного видобутку для Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в розмірі 458 грн. за 1000 м 3 (без урахування ПДВ).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що вищевказана постанова НКРЕ № 255 від 29.12.2011 "Про встановлення ціни на товарний природний газ власного видобутку для "Укрнафта" на підставі якої визначена ціна на природний газ на 2012 рік для відповідача була визнана протиправною та скасована з дати її прийняття постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2014 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.12.2014, і набрала законної сили.

Інших постанов, якими б встановлювалась ціна на газ, видобутий у 2012 році, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики не приймала.

За таких обставин, враховуючи що ціна у договорі поставки природного газу знаходиться у беззаперечній залежності від зазначеного вище нормативно-правового акту, який скасовано в судовому порядку, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати ціну, запропоновану позивачем у проекті договору не визначеною (законодавчо не підтвердженою).

Зважаючи на скасування протиправного нормативно-правового акту, на підставі якого умовами спірного проекту договору була визначена ціна продажу природного газу, суд відхиляє доводи позивача про те, що ціна на природний газ була встановлена на законодавчому рівні, натомість, зазначена обставина вказує на відсутність погодження такої істотної умови договору, як ціна. У свою чергу, судом встановлено, що сторони не погодили ціну продажу природного газу на власний розсуд.

Також суд зазначає, що умови пункту 10.1 спірного проекту договору щодо строку дії договору, з огляду на тривалий розгляд справи в суді, не узгоджуються з приписами частини 7 статті 180 Господарського кодексу України, відповідно до яких строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Розділом 6 спірного проекту договору встановлена відповідальність сторін. Так, у випадку порушення термінів поставки/непоставки місячного обсягу газу постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі 0,1% вартості недопоставленого протягом місяця обсягу газу, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (пункт 6.2). За порушення строку платежу покупець сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, але не більше 1% від суми простроченого платежу (пункт 6.3).

Відповідно до пункту 10.1 проекту договору договір вважається укладеним з дати його підписання та скріплення печатками і діє в поставки газу з 01 січня 2012 року до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного завершення покупцем.

Судом встановлено, що кількість газу до поставки за договором, який позивач просить суд визнати укладеним, була визначена на підставі первинних документів, складених позивачем без їх погодження із Публічним акціонерним товариством "Укрнафта".

Поряд із цим, слід зауважити, що у пункту 1.1 проекту договору передбачено, що предметом договору є передача газу протягом 2012 року, а не зобов'язання постачальника у будь-який час передати (без визначення періоду) газ, видобутий у 2012 році, як стверджує позивач.

З огляду на вищевикладене, суд не приймає до уваги доводи позивача в частині того, що ним було поставлено населенню та спожито останнім природний газ, в тому числі видобутий Публічним акціонерним товариством "Укрнафта", а надані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог докази жодним чином не свідчать про фактичне виконання саме договору поставки природного газу, спір щодо укладення якого розглядається в межах даної справи.

Крім того, дослідивши наведені положення спірного проекту договору, суд зазначає, що за його умовами на відповідача покладений обов'язок здійснити поставку природного газу протягом чітко визначеного строку, а саме - протягом 2012 року.

При цьому, за порушення строку виконання вказаного обов'язку встановлена відповідальність постачальника у вигляді сплати неустойки.

Таким чином, у разі задоволення даного позову спірний договір поставки природного газу фактично буде укладений після спливу строку, наданого постачальнику для виконання обов'язку щодо поставки товару, що позбавить його можливості виконати умови договору належним чином та може мати несприятливі економічні наслідки для постачальника у вигляді застосування до нього господарських санкцій, а відтак - порушить його права. Отже, на даний час укладення договору з наведеним предметом є неможливим.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про те, що сторонами не було погоджено всіх істотних умов договору у редакції, запропонованій позивачем.

Згідно з частиною 2 статті. 187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

З позовних вимог вбачається, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить суд визнати спірний договір поставки природного газу укладеним з 01.01.2012.

Приписами частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторонам договору надано право встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Разом з тим, суд зазначає, що за змістом вказаної норми застосування умов договору на період до його укладення можливе лише у випадку, коли між сторонами вже існували правовідносини до моменту укладення договору.

Позивачем всупереч приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України не надано доказів на підтвердження поставки природного газу та його оплати, тобто не доведено існування між ними відповідних правовідносин, у зв'язку з чим застосування умов спірного договору на період до його укладення є неможливим.

При цьому, суд зазначає, що Закон України "Про засади функціонування ринку природного газу" та постанова КМУ № 1729 від 27.12.2001 "Про забезпечення споживачів природним газом", якими закріплювалась обов'язковість укладення спірного договору, та які були визначені Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" як правова підстава даного позову, на момент розгляду та вирішення даного спору втратили свою чинність.

Відповідно до частини 3 статті 5 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, як роз'яснив Верховний Суд України у Висновках, викладених у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2016 року, складених 01.01.2017, до правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Проте, як встановлено судом, у 2012 році відповідні правовідносини між сторонами не виникли, оскільки спірний договір поставки природного газу укладений не був. Тому застосування вказаних нормативно-правових актів, що передбачали обов'язковість укладення спірного договору, до правовідносин, які не виникли протягом строку чинності цих нормативно-правових актів, а виникатимуть після нього - неможливе.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання укладеним договору, на визначених в проекті позивача умовах, задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 05.10.2017

Суддя Н.Б. Плотницька