ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа № 911/2448/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СІРІУС-1

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІРМА АЛЬТАІР-ГРУП

про стягнення 3 140 132,47грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 18.07.2017);

від відповідача не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СІРІУС-1 (далі ТОВ Сіріус-1) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІРМА АЛЬТАІР-ГРУП (далі ТОВ ФІРМА АЛЬТАІР-ГРУП) про стягнення 3 140 132,47грн у т.ч.: 1 500 000,00грн основна заборгованість; 354 817,01грн збитки від інфляції за період з 11.08.2015 по 10.08.2017; 92 140,73грн відсотки за період з 11.08.2015 по 10.08.2017; 1 090 411,47грн пеня за період з 11.08.2015 по 10.08.2017; 17 127,21грн штраф 1% за порушення грошових зобовязань; 85 636,05грн штраф 5% за порушення грошових зобовязань на строк понад 10 календарних днів;

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором купівлі-продажу газу №ПГ/15-008/2-СД від 29.07.2015 в частині сплати за поставлений газ.

Відповідач у справі ТОВ ФІРМА АЛЬТАІР-ГРУП документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2015 між ТОВ Сіріус-1 (далі продавець) та ТОВ ФІРМА АЛЬТАІР-ГРУП (далі покупець) укладено договір №ПГ/15-008/2-СД купівлі-продажу природного газу поставки (а.с.9-12, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, продавець зобовязується передати у власність покупця, а покупець прийняти і сплатити на умовах вказаного договору природний газ власного видобутку серпня 2015, покупець є кінцевим споживачем газу (п. 1.1 договору).

Згідно п. 2.2 договору, загальна вартість газу складає 1 712 721,08грн з ПДВ.

Відповідно до п. 2.4 договору, оплата вартості проводиться на поточний рахунок продавця в такому порядку: 30% вартості до 10.08.2015; 40% вартості до 20.08.2015; 30; вартості до 28.08.2015.

Остаточні розрахунки здійснюються на підставі актів прийому-передачі, в яких буде вказано фактично передані обсяги газу та їх вартість, протягом 3 банківських днів з моменту підписання сторонами, але не пізніше 12 числа наступного місяця (п. 2.5 договору).

Як визначено п. 3.3 договору, передачу покупцю фактичних обсягів за звітний період сторони оформлюють актом прийому-передачі газу.

Вказаний договір ступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015, а в частині взаєморозрахунків до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Як встановлено під час розгляду справи, на виконання умов договору позивачем 31.08.2015 передано, а відповідачем прийнято природний газ на суму 1 712 721,08грн, що підтверджується актами (а.с.13-14).

Відповідачем 10.03.2016 сплатило позивачу 212 721,08грн, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с.38).

15.07.2016 позивач звертався до відповідача з претензією №14/07/16-1 від 14.07.2016 (а.с.17-18), відповідно до якої вимагав в строк до 20.07.2016 сплатити заборгованість в сумі 1 500 000,00грн та штрафні санкації.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за поставлений товар, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, сторонами в договорі змінено загальне правило, так розрахунок за товар проводиться до 10.08.2015 513 816,32грн (30%); до 20.08.2015 685 088,44грн (40%); до 28.08.2015 513 816,32грн (30%).

Таким чином, поставлений мав бути оплачений відповідачем згідно узгодженого графіку.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача 1 500 000,00грн заборгованості обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 92 140,73грн та 354 817,01грн втрат від інфляції за період з 10.08.2015 по 10.08.2017.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд зазначає, що позивачем невірно визначено початкову дату прострочення відповідачем оплати поставленого товару, оскільки останній день розрахунку з оплати переданого газу припадає на вихідний день (неділю), відповідач згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, мав розрахуватись за першим платежем в перший за ним робочий день, тобто 10.08.2015, отже прострочення відповідачем оплати почалось 11.08.2015

Так, за розрахунком суду, розмір 3% річних складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, та зважаючи на те, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір 3% річних, що підлягає задоволенню складає 92 140,73грн

За розрахунком суду, розмір втрат від інфляції складає більшу суму, ніж заявлено позивачем, та зважаючи на те, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір втрат від інфляції підлягає задоволенню в розмірі 354 817,01.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 1 190 411,47грн пені за загальний період з 10.08.2015 по 10.08.2017, штрафу в розмірі 1% та 17 127грн за порушення грошових зобовязань та 85 636,05грн штрафу в розмірі 5% за порушення гршових зобовязань в строк понад 10 календарних днів.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Пунктом 5.2 договору визначено, що у разі повного або часткового порушення покупцем строків розрахунку, покупець сплачує на користь продавця, крім суми прострочення, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від суми простроченого платежу, та додатково штраф у розмірі 1% від загальної вартості газу, а у разі прострочення платежу понад 10 календарних днів додатково штраф у розмірі 5% від загальної вартості газу.

Згідно п. 5.8 договору, пеня, за порушення сторонами зобовязань нараховується за увесь час прострочення таких зобовязань, а позовна давність про стягнення неустойки встановлена у 2 роки (п. 5.9 договору).

Проте, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд зазначає, що позивачем невірно визначено початкову дату прострочення відповідачем зобовязань з оплати товару.

Так, за розрахунком суду, з врахуванням нарахування пені з 11.08.2015, розмір пені складає 1 088 798,40грн.

Таким чином, у вимогах про сплату пені в сумі 1613,07грн суд відмовляє.

Розмір штрафів, розраховано позивачем арифметично вірно, у звязку з чим вказані вимоги підлягають задоволенню в загальному розмірі 102 763,26грн.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 47 077,79грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ФІРМА АЛЬТАІР-ГРУП на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю СІРІУС-1 1 500 000,00грн основної заборгованості, 92 140,73грн 3% річних, 354 817,01грн інфляційних втрат, 1 088 798,40грн пені, 102 763,26грн штрафу, 47 077,79грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 1613,07 пені в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 06.10.2017

Суддя С.І. Чонгова