ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 911/3981/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України
на ухвалугосподарського суду Київської області від 17.01.2017
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.03.2017
у справі№ 911/3981/16 господарського суду Київської області
за позовомНаціонального банку України
доПриватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит"
прозвернення стягнення на предмет іпотеки,
за участю представників:
від позивачаПетроченко С.О.
від відповідачаГринчук О.Ю.
від третьої особиХодюк О.Я.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (далі - ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль") про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами від 16.02.2015 та 17.06.2015, укладеними між НБУ та ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") за генеральними кредитними договорами від 16.02.2015 № 44, від 17.06.2015 № 47 та рядом кредитних договорів, укладених в межах відповідних генеральних кредитних договорів.

16.01.2017, під час розгляду даної справи у господарському суді першої інстанції, ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" заявило клопотання про зупинення розгляду справи № 911/3981/16 до розгляду справ № 910/24073/16 та № 910/24075/16, які розглядаються господарським судом міста Києва.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.01.2017 у справі № 911/3981/16 (суддя Ярема В.А.) провадження у даній справі зупинено до вирішення господарським судом міста Києва справи № 910/24075/16 за позовом ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" до НБУ та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання іпотечного договору від 16.02.2015 недійсним та справи № 910/24073/16 за позовом ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" до НБУ та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання іпотечного договору від 17.06.2015 недійсним.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 (колегія суддів у складі: Корсакова Г.В. - головуючий, Власов Ю.Л., Отрюх Б.В.) ухвалу господарського суду Київської області від 17.01.2017 у справі № 911/3981/16 залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Київської області від 17.01.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 911/3981/16, НБУ звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в яких просить суд відновити строк подання касаційної скарги, скасувати зазначені судові акти та передати дану справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані ухвала та постанова прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 25.09.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. відновлено НБУ строк подання касаційної скарги на ухвалу господарського суду Київської області від 17.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у справі № 911/3981/16, прийнято зазначену касаційну скаргу НБУ до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 10.10.2017 о 10 год. 40 хв.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі № 911/3981/16 є вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечними договорами від 16.02.2015 та 17.06.2015, укладеними між НБУ та ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль", в рахунок погашення заборгованості ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" за генеральними кредитними договорами від 16.02.2015 № 44, від 17.06.2015 № 47 та рядом кредитних договорів, укладених в межах відповідних генеральних кредитних договорів.

Водночас, предметами спорів у справах № 910/24075/16 та № 910/24073/16 за позовами ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" до НБУ та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" є визнання недійсними іпотечних договорів від 16.02.2015 та 17.06.2015, на підставі яких НБУ просить суд задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на майно у справі даній № 911/3981/16.

Як зазначалось вище, відповідачем було заявлено клопотання про зупинення розгляду справи № 911/3981/16, яке обґрунтоване тим, що, на думку відповідача, повний, всебічний та об'єктивний розгляд справи № 911/3981/16 є неможливим до розгляду по суті господарським судом міста Києва справ № 910/24073/16 та № 910/24075/16.

Зупиняючи провадження у справі, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що при розгляді справ № 910/24075/16 та № 910/24073/16 суд має встановити наявність або відсутність підстав для визнання недійсними іпотечних договорів на підставі яких НБУ просить задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на майно у даній справі № 911/3981/16, а відтак, вирішення спору у справах № 910/24075/16 та № 910/24073/16 вплине на встановлення істотних обставин та їх правову оцінку в межах справи № 911/3981/16, оскільки обставини, які будуть встановлені у справах № 910/24075/16 та № 910/24073/16 мають преюдиціальне значення та є істотними для справи № 911/3981/16.

На підставі наведеного, місцевий господарський суд, з яким погодилась апеляційна інстанція, дійшов висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у даній справі № 911/3981/16 до вирішення господарським судом міста Києва справ № 910/24075/16 та № 910/24073/16 і такі справи є безпосередньо пов'язаними.

Проте висновки господарських судів попередніх інстанцій є хибними, з огляду на таке.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Проте, господарськими судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних ухвали та постанови не обґрунтовано, яким чином розгляд справ № 910/24075/16 та № 910/24073/16 унеможливить розгляд заявлених позовних вимог у даній справі № 911/3981/16, та не встановлено наявність певних обставин, що унеможливлюють самостійне дослідження ними наданих сторонами доказів під час розгляду даної справи № 911/3981/16 та встановлення відповідних фактів, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Так, господарським судом попередніх інстанцій не визначено, з'ясування яких саме обставин у ході розгляду справ № 910/24075/16 та № 910/24073/16 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі, не зазначено, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини вплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмета, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Водночас господарський суд не позбавлений можливості при розгляді справи по суті заявлених позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, надати правову оцінку договорам іпотеки, на підставі яких заявлено цей позов і у разі наявності відповідних правових підстав вправі застосувати положення п. 1 ст. 83 ГПК України щодо визнання вказаних правочинів недійсними.

Отже, пункт 1 вказаної норми передбачає право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний із предметом спору договір, який суперечить законодавству; тобто, мається на увазі ситуація, коли позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним, а лише ґрунтується на договорі, який суд може визнати недійсним в силу наведеної вимоги. Отже, розглядаючи позовні вимоги, що випливають з договору, суд, у будь-якому випадку, має перевірити правомірність цього договору, що також підтверджує безпідставність зупинення господарським судом першої інстанції провадження у даній справі до розгляду інших справ, у яких є вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції, з урахуванням викладеного, дійшла висновку, що розгляд справ № 910/24075/16 та № 910/24073/16 не є перешкодою для встановлення відповідно до ст. 43 ГПК України суттєвих обставин у даній справі при її розгляді господарським судом, а конкретні обставини даної справи надають можливість розглянути даний спір без очікування результатів справ № 910/24075/16 та № 910/24073/16.

Отже, у даному випадку відсутня така умова зупинення провадження у справі як неможливість розгляду справи.

З огляду на викладене, обставини, наведені відповідачем у клопотанні про зупинення розгляду справи, не є підставами для зупинення провадження у справі № 911/3981/16, у зв'язку з чим вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Не врахувавши викладеного, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для зупинення провадження у даній справі, порушивши приписи ч. 1 ст. 79 ГПК України.

Крім того, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини від 27.06.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").

Наведеного судами попередніх інстанцій враховано не було, тому зупинивши провадження у справі, суди порушили право позивача на "розумні строки" розгляду справи.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі та постанова суду апеляційної інстанції про залишення такої ухвали без змін підлягають скасуванню як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права, а справа, відповідно до приписів ч. 4 ст. 11113 ГПК України, - передачі до господарського суду першої інстанції для розгляду по суті.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11111, 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національного банку України задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 та ухвалу господарського суду Київської області від 17.01.2017 у справі № 911/3981/16 скасувати.

Справу № 911/3981/16 передати на розгляд господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук