ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.2017 Справа № 904/8251/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтахім", с. Зазим'я Броварського району Київської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮПС і К", м. Дніпро

про стягнення 68803,50 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дельтахім" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮПС і К" (далі - відповідач), у якому заявило вимогу про стягнення основного боргу у сумі 55706,00 грн, пені у сумі 7437,13 грн, інфляційних нарахувань у сумі 4547,78 грн та 3% річних у сумі 1112,59 грн, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №160007, укладеного між сторонами 05.02.2016.

Відповідач участь свого повноважного представника у засіданні суду 19.09.2017 не забезпечив, у зв'язку з чим розгляд справи відкладався до 03.10.2017 відповідно до положень ст. 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

20.09.2017 відповідач подав клопотання, яким просить залучити до матералів справи платіжне доручення №3575 від 08.09.2017 щодо сплати 50000,00 грн за розчинник згідно рахунку №2250 від 01.12.2016.

02.10.2017 від позивача на елекронну поштову скриньку суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, якою позивач доводить до відома суду, що відповідачем 12.09.2017 було перераховано частину боргу за договором поставки №160007 від 05.02.2016 у розмірі 50000,00 грн та 19.09.2017 у розмірі 5706,00 грн. Отже, сума основного боргу відповідачем погашена. Оскільки штрафні санкції, передбачені укладеним між сторонами договором поставки та законодавством України, сплачені не були, позивач просить стягнути з відповідача 12097,50 грн, з яких: 7437,13 грн пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 4547,78 грн збитки від інфляції та 1112,59 грн 3% річних від простроченої суми.

Суд розцінює цю заяву як заяву про зменшення розміру позовних вимог відповідно до ст. 22 ГПК України та розглядає лише зазначені в ній вимоги.

Вказану заяву судом прийнято до розгляду.

03.10.2017 до початку судового засідання позивач засобами електронного зв'язку надіслав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника на підставі вже поданих документів.

Відповідач відзиву на позов та інших витребуваних судом документів не надав, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень ухвал суду з відмітками про їх отримання уповноваженим представником відповідача 13.09.2017 та 27.09.2017.

При цьому, стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній та додатково поданими матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, -

ВСТАНОВИВ:

05.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дельтахім" (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮПС і К" (далі - відповідач, покупець) укладено договір №160007 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов'язався передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві продукцію, а покупець зобов'язався прийняти вказану продукцію і сплатити за неї певну грошову суму на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктами 1.1, 2.1, 4.1 договору найменування, кількість та ціна продукції, що поставляється за цим договором, визначаються специфікаціями.

Ціна не включає вартість тари, упаковки і маркування; тара зворотня (п. 4.2 договору).

Умови поставки продукції: СРТ (склад покупця) відповідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс-2010"; вид транспорту - автомобільний (п.п. 3.1, 3.2 договору).

За умовами п. 3.3 договору на продукцію, що підлягає поставці, сторони погоджують і підписують специфікацію, у якій вказують асортимент, найменування, кількість, ціну, строк поставки й оплати продукції.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що продукція вважається переданою постачальником і прийнятою покупцем: по кількості - відповідно до товаросупроводжувальних документів, по якості - відповідно до сертифікату якості виробника.

Перехід ризиків і права власності на продукцію здійснюється в момент фактичної передачі постачальником покупцю або перевізнику продукції і товаросупроводжувальних документів на неї (п. 3.6 договору).

У відповідності до п. 4.2 договору оплата за продукцію проводиться: 100% від загальної вартості поставки - шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів після факту відвантаження товару (фактом відвантаження вважається дата виписки видаткової накладної).

Згідно з п. 7.1 договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 30.12.2018, а в частині невиконаних зобов'язань - до повного їх виконання. Закінчення терміну дії договору не звільняє від виконання тих зобов'язань, які залишились невиконаними.

Як вбачається з матеріалів справи, між постачальником та покупцем було укладено специфікацію №ДХ00002250 від 01.12.2016 (а.с. 10), якою сторони узгодили найменування, кількість і ціну товару, а також інші умови поставки. Згідно даної специфікації позивач зобов'язався поставити, а відповідач прийняти продукцію наступного асортименту:

- розчинник для флексодруку в кількості 1 600 кг за ціною 23,76 грн на суму 38016,00 грн;

- метоксіпропанол у кількості 1 800 кг за ціною 43,20 грн на суму 77760,00 грн.

Загальна сума поставки згідно специфікації складає 1115776,00 грн, у тому числі ПДВ - 19296,00 грн.

Відповідно до п. 4 специфікації №ДХ00002250 від 01.12.2016 постачальник зобов'язався поставити товар до 06.12.2016 на умовах поставки продукції DDP (склад покупця) відповідно до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс-2010".

Пунктом 5 специфікації №ДХ00002250 від 01.12.2016 узгоджено термін оплати товару: 100% оплата не пізніше 30 календарних днів з моменту відвантаження товару.

На виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу товар, передбачений специфікацією до договору, на загальну суму 115776,00 грн, про що свідчать: видаткова накладна №4308 від 02.12.2016 на суму 115776,00 грн (а.с. 11), довіреність відповідача №1121 від 02.12.2016 на ім'я ОСОБА_1 (а.с. 12), товарно-транспортна накладна №Р4308 від 02.12.2016 (а.с. 13, 14).

Як свідчать матеріали справи, визначений специфікацією до договору товар було передано позивачем та прийнято уповноваженим представником відповідача без заперечень та зауважень.

Позивачем на оплату поставленого товару було виставлено відповідачу рахунок-фактуру №2250 від 01.12.2016 на суму 115776,00 грн (а.с. 15).

Частиною першою статті 251 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Отже, відповідач повинен був розрахуватися за поставлений позивачем товар до 03.01.2017 (включно), оскільки тридцятим днем визначеного специфікацією строку для розрахунків є 01.01.2017 святковий день, який збігається з неділею, у звязку з чим вихідний день переноситься на наступний після святкового день 02.01.2017.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати вартості поставленого позивачем на умовах договору товару є таким, що настав.

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав із порушенням обумовленого специфікацією строку і лише частково, сплативши позивачу 15.02.2017 - 50000,00 грн та 03.03.2017 - 15576,00 грн згідно рахунку №2250 від 01.12.2016. Проведення вказаних оплат товару підтверджується копіями наявних у матеріалах справи виписок по рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтахім" за 15.02.2017 (а.с. 19) та 03.03.2017 (а.с. 22).

Тож заборгованість відповідача перед позивачем на момент порушення провадження у справі становила 50000,00 грн, а не 55706,00 грн, як вказано позивачем у позові.

З наданої позивачем банківської виписки по особовим рахункам за 12.09.2017 року вбачається, що відповідач платіжними дорученням №3575 від 08.09.2017 на суму 50000,00 грн перерахував позивачу грошові кошти за поставлений товар, чим з простроченням, але повністю виконав грошові зобов'язання з оплати за спірною поставкою.

Суд не приймає до уваги оплату відповідача на користь позивача у сумі 5706,00 грн, здійснену 19.09.2017 за метоксипропанол згідно рахунку №1987 від 28.10.2016, оскільки вказаний платіж не має відношення до предмету спору даної справи.

Статтею 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Позивач за порушення відповідачем умов договору щодо оплати товару нарахував та заявив до стягнення з останнього пеню в сумі 7437,13 грн за загальний період з 02.01.2017 по 01.07.2017, 3% річних у сумі 1112,59 грн за загальний період з 02.01.2017 по 01.09.2017 та інфляційні нарахування в сумі 4547,78 грн за загальний період з січня по липень 2017 року.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За умовами пункту 5.1 договору за невчасну оплату отриманої продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми боргу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України №62-97р. від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" розрахунок суми боргу з врахуванням індексу інфляції здійснюється шляхом множення суми заборгованості (на момент її виникнення) на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, якщо сума внесена з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, якщо з 16 по 31 день місяця, інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця

Нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних згідно наданого до позову розрахунку здійснено виходячи з суми заборгованості у розмірі 55706,00 грн, яку визначено позивачем помилково.

Після проведеного судом перерахунку (з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат) пеня за загальний період з 04.01.2017 по 01.07.2017 складає 8911,51 грн, інфляційні нарахування за період з січня по липень 2017 року - 4895,18 грн, а 3% річних за період з 02.01.2017 по 01.09.2017 - 1238,22 грн.

Таким чином, позов слід визнати обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення пені в сумі 7437,13 грн, інфляційних нарахувань у сумі 4547,78 грн та 3% річних у сумі 1112,59 грн.

Відповідно до п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача.

В даному випадку звернення позивача до суду викликане невиконанням відповідачем своїх зобов'язань з оплати вартості поставленого на його адресу товару, зменшення розміру позовних вимог шляхом подання заяви про їх уточнення пов'язане із здійсненням відповідачем оплати після порушення судом провадження у справі, тому відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі в сумі 1600,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 80 ч.1 п.1-1 , 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮПС і К" (49000, м. Дніпро, вул. Паторжинського, буд.. 30, кв. 7; ідентифікаційний код 40182274) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дельтахім" (02068, Київська область, Броварський район, с. Зазимя, вул. Радгоспна, 3Б; ідентифікаційний код 38934197) інфляційні нарахування у сумі 4547,78 грн, 3% річних у сумі 1112,59 грн, пеню у сумі 7437,13 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 09.10.2017.

Суддя В.Д. Воронько