ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 916/3491/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Вовк І.В.,
Грек Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Одеської митниці ДФС на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та рішення господарського суду Одеської області від 09.03.2017 у справі № 916/3491/16

за позовомОдеської митниці ДФС
доприватного підприємства "Ніка"
проусунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,
представники сторін у судове засідання не з'явились,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року Одеська митниця Державної фіскальної служби звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до приватного підприємства "Ніка", у якому просила, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке передане Одеською митницею до приватного підприємства "Ніка" на відповідальне зберігання за договорами № 44 від 14.02.2013 та № 273 від 01.04.2014, шляхом надання доступу до майна з можливістю його вилучення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.03.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між приватним підприємством "Ніка" (зберігачем) та Південною митницею (наразі - Одеська митниця ДФС) (поклажодавцем) 14.02.2013 укладено договір № 44 про надання послуг відповідального зберігання, за умовами п.п. 1.1.1, 1.4, 1.5 якого зберігач зобов'язується надати поклажедавцю послуги відповідального зберігання предметів, вилучених по протоколам про порушення митних правил, конфіскованих за рішенням суду, переданих для зберігання та інші предмети, що підлягають передачі у власність держави Україна (далі - майно). Право власності на майно до зберігача не переходить, воно не може бути задіяне в господарському обороті зберігача або бути передане ним третім особам. Конкретний перелік та види майна, що передається на відповідальне зберігання визначається в окремих актах прийому-передачі майна на відповідальне зберігання.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору послуги надаються зберігачем після підписання договору у строк не пізніше 10 робочих днів та погоджуються сторонами окремо в кожному випадку. Місце надання послуг визначено умовами договору за адресами: м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2; м. Ізмаїл, вул. Короленка, 45; м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д.

Відповідно до п.п. 6.1.3, 6.2.3, 6.2.4 договору поклажодавець зобов'язаний передати майно на відповідальне зберігання в порядку, визначеному цим договором. Поклажодацець має право у разі необхідності витребувати у будь-який час майно, що зберігається на складі зберігача, до закінчення строку дії договору, проводити інвентаризацію майна, переданого на відповідальне зберігання Зберігачу.

За умовами п.п. 6.3.1, 6.3.8 договору зберігач зобов'язаний забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором, а також за першою вимогою поклажодавця надавати тому можливість доступу до майна і перевірки умов відповідального зберігання.

Відповідно до п. 6.3.15 договору зберігач зобов'язаний у разі проведення поклажодавцем інвентаризації майна, що знаходиться на зберіганні, забезпечити безперешкодний доступ до нього членів інвентаризаційної комісії.

Відповідно до п.п. 7.5, 7.6 договору повернення майна поклажодавцю здійснюється за першою вимогою останнього, шляхом укладання відповідного акта прийому-передачі майна на підставі письмової вимоги поклажодавця, заявленої до закінчення строку дії договору, або у випадку закінчення строку дії договору. Майно повинно бути повернуто поклажодавцю в такому стані, в якому воно передавалося на відповідальне зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей.

Згідно з п. 11.1 договору останній набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, а в частині надання послуг діє з 01.01.2013 по 31.12.2013 або до повного виконання зобов'язань сторонами за договором (повне надання послуг, повний розрахунок за надані послуги).

Також між Південною митницею Міндоходів (наразі - Одеська митниця ДФС) (поклажодавцем) та приватним підприємством "Ніка" (зберігачем) 01.04.2014 укладено договір № 273 про надання послуг відповідального зберігання, відповідно до п. 1.1.1 якого зберігач зобов'язується надати поклажодавцю послуги відповідального зберігання предметів, вилучених по протоколам про порушення митних правил, конфіскованих за рішенням суду, переданих для зберігання та інші предмети, що підлягають передачі у власність держави Україна (далі - майно).

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 договору послуги надаються зберігачем після підписання договору у строк не пізніше 10 робочих днів та погоджуються сторонами окремо в кожному випадку. Місце надання послуг визначено умовами договору за адресами: м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2; м. Ізмаїл, вул. Короленка, 45; м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д.

Згідно з п.п. 6.1.3, 6.2.3, 6.2.4 договору поклажодавець зобов'язаний передати майно на відповідальне зберігання в порядку, визначеному цим договором. Поклажодацець має право у разі необхідності витребувати у будь-який час майно, що зберігається на складі зберігача, до закінчення строку дії договору, проводити інвентаризацію майна, переданого на відповідальне зберігання зберігачу.

Відповідно до п.п. 6.3.1, 6.3.7, 6.3.14 договору зберігач зобов'язаний: забезпечити надання послуг у строки, встановлені цим договором; за першою вимогою поклажодавця надавати тому можливість доступу до майна і перевірки умов відповідального зберігання; у разі проведення поклажодавцем інвентаризації майна, що знаходиться на зберіганні, забезпечити безперешкодний доступ членів інвентаризаційної комісії.

Пунктами 7.5, 7.6 договору сторони визначили, що повернення майна поклажодавцю здійснюється за першою вимогою останнього, шляхом укладання відповідного акта прийому-передачі майна на підставі письмової вимоги поклажодавця, заявленої до закінчення строку дії договору, або у випадку закінчення строку дії договору. Майно повинно бути повернуто поклажодавцю в такому стані, в якому воно передавалося на відповідальне зберігання, з урахуванням змін його природних властивостей.

Відповідно до п. 11.1 договору останній набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін, а в частині надання послуг діє з 01.01.2014 по 31.12.2014 або до повного виконання зобов'язань сторонами за договором (повне надання послуг, повний розрахунок за надані послуги).

На виконання умов вищезазначених договорів між поклажодавцем та зберігачем складено та підписано низку актів прийому-передачі на зберігання, за якими відповідач прийняв на зберігання на склад за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д, а позивач передав майно: акт від 07.03.2014 на підставі договору № 44 на суму 296 349, 44 грн.; акт від 27.05.2013 на підставі договору № 44 на суму 39 960 грн.; акт від 11.09.2013 на підставі договору № 44 на суму 2 040 грн.; акт від 19.09.2013 на підставі договору № 44 на суму 4 502 грн.; акт від 12.12.2013 на підставі договору № 44 на суму 613, 86 грн.; акт від 12.12.2013 на підставі договору № 44 на суму 79, 92 грн.; акт від 08.08.2013 на підставі договору № 44 на суму 906 073, 14 грн.; акт від 30.04.2013 на підставі договору № 44 на суму 6 054, 95 грн.; акт від 30.04.2013 на підставі договору № 44 на суму 105 000 грн.; акт від 30.04.2013 на підставі договору № 44 на суму 153 430, 95 грн.

Також в матеріалах справи містяться копії актів передачі товарів на відповідальне зберігання (без зазначення реквізитів певного договору) від 06.08.2013 про передачу позивачем директору відповідача на відповідальне зберігання транспортного засобу Volvo, за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2; від 28.09.2012 про передачу позивачем заступнику директора відповідача на відповідальне зберігання сідельного тягача марки Volvo. Склад відповідача знаходиться за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Аеродромна, 2.

Крім цього в матеріалах справи містяться копії актів передачі товарів на відповідальне зберігання, актів приймання передачі майна, за якими позивач передав на відповідальне зберігання відповідача майно без посилань на укладені договори (вилучений транспортний засіб у справі про ПМП № 0404/50600/09 від 04.11.2009 тощо).

З метою проведення інвентаризації майна, переданого на відповідальне зберігання відповідачу, комісія, створена на виконання наказу № 89-к 16.06.2016 та 11.08.2016 прибула за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 1-д, проте, у зв'язку з відсутністю представників відповідача за вказаною адресою, інвентаризацію майна проведено не було, про що було складено відповіді акти.

Звертаючись до суду з даним позовом Одеська митниця ДФС зазначила, що відповідачем порушені зобов'язання, прийняті на себе за договорами відповідального зберігання № 44 та № 273, а саме за вимогою не надано позивачу доступу до майна і перевірки умов відповідального зберігання, у зв'язку з чим позовні вимоги, на думку позивача, підлягають задоволенню відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що передбачений ст. 391 Цивільного кодексу України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Оскільки між сторонами у справі були укладені договори про надання послуг відповідального зберігання (на невиконання умов яких посилається позивач в обґрунтування позовних вимог), правові підстави для застосування при вирішенні спору приписів ст. 391 Цивільного кодексу України відсутні, з огляду на що позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частинами 1, 2 ст. 938 Цивільного кодексу України визначено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Судами обох інстанцій встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договорів відповідального зберігання майна.

Згідно з ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідності до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Таким чином, наявність у даній справі договірних відносин між сторонами щодо певного майна виключає можливість застосування до них положень Цивільного кодексу України щодо захисту права власності, у тому числі норми ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України.

Таким чином, враховуючи, що між сторонами у справі були укладені договори про надання послуг відповідального зберігання (на невиконання умов яких посилається позивач в обґрунтування своїх вимог), суди обох інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування при вирішенні спору приписів ст. 391 Цивільного кодексу України та правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог з мотивів помилковості обраного способу захисту.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене та беручи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови апеляційного та рішення місцевого господарських судів у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами норм матеріального та/або процесуального права, а доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків місцевого та апеляційного господарських судів.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 - без змін.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Вовк І.В.
Грек Б.М.