ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р.Справа № 922/2680/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Дочірнього підприємства "Дослідний завод" Приватного акціонерного товариства "Турбогаз"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС"
про стягнення 28.469,95грн.
за участю представників:

позивача - Купріянов Б.А., довіреність №2 від 03.01.2017 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

09 серпня 2017 року Дочірнє підприємство "Дослідний завод" Приватного Акціонерного Товариства "Турбогаз" звернулося до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС", в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 28.469,95 грн. з яких: основний борг у сумі 24.300,00 грн., пеня - 2.685,65 грн., інфляційні - 1.190,70 грн. та 3% річних - 293,60 грн. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач свої зобов'язання за Договором поставки №047 від 22 вересня 2016 року в частині поставки Товару не виконав, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення суми попередньої оплати, пені, 3% річних та інфляційних втрат. В якості правових підстав позову вказує на норми статей 173, 174, 193, 265 Господарського кодексу України, статей 11, 509, 530, 526, 610, 611, 625, 629, 712, 692, 712, 1212 Цивільного кодексу України.

Присутній у судовому засіданні 03 жовтня 2017 року представник позивача позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просить суд задовольнити позов. Надав клопотання (вх. №31356 від 26.09.2017 р.) про долучення до матеріалів справи доказів про розірвання спірного договору поставки.

Відповідач правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, докази витребувані ухвалою суду про порушення провадження у справі не надав, причини неявки суду не повідомив.

Приймаючи до уваги, що відповідач, з урахуванням приписів п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі, в зв'язку з чим справа розглядається відповідно до ст. 75 ГПК України, - за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС» (Постачальник) та Дочірнім підприємством «Дослідний завод» Приватного акціонерного товариства «Турбогаз» (Покупець) було укладено Договір поставки №047 від 22 вересня 2016 року (надалі - Договір) відповідно до предмету якого Постачальник приймає на себе зобов'язання передати Покупцю у власність Товари, а Покупець зобов'язується сплатити і прийняти вказаний Товар.

У відповідності до вимог пункту 3.2. Договору, загальна сума Договору складається з загальної вартості товару за всіма видатковими накладними.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили умови оплати, а саме 100% попередня оплата протягом одного банківського дня з моменту оформлення Постачальником рахунку.

Згідно пункту 4.4. Договору, після оплати товару на протязі 5-ти робочих днів Постачальник зобов'язаний передати Покупцю, а Покупець зобов'язаний отримати від Постачальника довірчі документи (талони пластикові, паперові або паливні скетч-картки) на придбану кількість ПММ, як підтвердження здійснення оплати.

Строк поставки товарів - до закінчення терміну дії довірчого документу (скетч-картки (пункт 5.1. Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін. Даний Договір укладений терміном на 1 рік. У випадку, якщо жодна зі сторін письмово не виявила бажання припинити його дію, даний договір вважається пролонгованим на наступний рік і на тих же умовах (пункти 10.1., 10.2. Договору).

Як зазначає позивач у позовній заяві, 21 грудня 2016 року ним було перераховано відповідачу 100% попередньої оплати в розмірі 24.300,00 грн. на підставі рахунка-фактури №0148/0000947 від 15.12.2016, що підтверджується платіжним дорученням №2627 від 21 грудня 2016 року (т. I, арк. с. 17).

Однак, відповідач в свою чергу не виконав своїх зобов'язань, а саме не поставив Товар, що передбачений Договором поставки №047 від 22 вересня 2016 року.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензією про повернення попередньої оплати або здійснити поставку товару на умовах Договору (т. I, арк. с. 18-19).

Проте, відповідач відповіді на претензію не надав, товар не поставив, грошові кошти в розмірі 24.300,00 грн. не повернув.

20 вересня 2017 року позивач направив на адресу відповідача повідомлення №05/569 від 20.09.2017 р. про розірвання Договору поставки №047 від 22 вересня 2016 року.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Предметом спору у даній справі є стягнення попередньої оплати за Договором постави №047 від 22 вересня 2016 року, а отже до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню відповідні норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

У відповідності до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 21 грудня 2016 року перерахував відповідачу 100% попередньої оплати в розмірі 24.300,00 грн. на підставі рахунка-фактури №0148/0000947 від 15.12.2016, що підтверджується платіжним дорученням №2627 від 21 грудня 2016 року (т. I, арк. с. 17).

Таким чином у відповідача, внаслідок оплати Дочірнім підприємством «Дослідний завод» Приватного Акціонерного Товариства "Турбогаз" товару на суму 24.300,00 грн., виник кореспондуючий обов'язок поставити його.

Проте, відповідач не здійснив поставку товару, обумовленого договором поставки №047 від 22 вересня 2016 року, та не повернув позивачу сплачену попередню оплату в розмірі 24.300,00 грн.

Приписами ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 4-3, ст. 33 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ці докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів повернення попередньої оплати або доказів поставки товару не надав, - позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 24.300,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 2.685,65 грн., інфляційні втрати в розмірі 1.190,70 грн. та 3% річних у розмірі 293,60 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що за Договором поставки №047 від 22 вересня 2016 року обов'язок відповідача був поставити товар, а отже вимога про стягнення суми попередньої оплати не є наслідком порушення відповідачем грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав повернення суми попередньої оплати за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як попередня оплата, не може розцінюватись як грошове зобов'язання в розумінні положень ч. 1 ст. 509 та ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно застосування позивачем статті 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №3-30гс13 від 15.10.2013 та № 3-90гс14 від 16.09.2014.

За таких обставин вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 1.190,70 грн. та 3% річних у розмірі 293,60 грн. є безпідставними.

У відповідності до пункту 7.2. Договору поставки, за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за цим договором, сторони несуть відповідальність шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного стороною зобов'язання за кожний день прострочення.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня характеризується такими ознаками як застосування виключно у грошових зобов'язаннях; можливість встановлення тільки за такий вид порушення зобов'язання як прострочення виконання (порушення умови про строки); обчислення у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання; триваючий характер - нарахування пені за кожний день прострочення.

Виходячи з аналізу положень діючого законодавства, що регулює питання стягнення з боржника пені, зокрема, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", суд зазначає, що платником пені може виступати лише особа, що несе грошові зобов'язання перед своїм контрагентом.

Таким чином, встановлена у пункті 7.2. Договору поставки санкція не відповідає чинному законодавству і суперечить визначенню поняття пені. В зв'язку з чим, вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 2.685,65 грн. задоволенню не підлягають.

Зважаючи на встановлені судом факти, керуючись вимогами вищезазначених законодавчих норм, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову Дочірнього підприємства «Дослідний завод» Приватного Акціонерного Товариства "Турбогаз".

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1.365,65 грн., в іншій частині (235,35 грн.) залишаються за позивачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129-1 Конституції України, статтями 525, 526, 530, 693, 712 Цивільного кодексу України, статтями 193, 265 Господарського кодексу України, статтями 33, 34, 43, 49, 78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМ ГАРАНТ ПЛЮС" (49051, м. Дніпро, просп. Слобожанський, буд. 40-А, ) на користь Дочірнього підприємства "Дослідний завод" Приватного акціонерного товариства "Турбогаз" (64252, Харківська обл., Балаклійський район, с. П'ятигірвське, вул. Наукова, буд. 3, ) основний борг у розмірі 24.300,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмрі 1.365,65 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В частині стягнення пені в розмірі 2.685,65 грн., інфляційних втрат у розмірі 1.190,70 грн. та 3% річних у розмірі 293,60 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 04.10.2017 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа №922/2680/17/