ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р.Справа № 916/1387/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Федорончук Д.О.

за участю представників сторін у судовому засіданні від 27.09.2017:

від позивача - Храпенко С.В., за довіреністю

від відповідачів - Кравченко Ю.В., за довіреністю (Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області); Коротков С.О., за довіреністю (Товариство з обмеженою відповідальністю „ТРАНС-СЕРВІС")

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ"

на рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2017

по справі № 916/1387/17

за позовом: Державного підприємства „Морський торговельний порт „Чорноморськ"

до відповідачів: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області та Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРАНС-СЕРВІС"

про визнання недійсним договору оренди,

У судовому засіданні 27.09.2017 згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ" (далі також - ДП „МТП „Чорноморськ", Порт, позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі також - РВ ФДМУ по Одеській області, Фонд, відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю „ТРАНС-СЕРВІС" (далі також - ТОВ „ТРАНС-СЕРВІС", Товариство, відповідач-2) про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 27.01.2017.

У правове обґрунтування позову Порт послався на ст.ст. 203, 215, 626, 628, 269 ЦК України, ст. 136 ГК України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.08.2017 по справі № 916/1387/17 (суддя Рога Н.В.) у задоволенні позову Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано не обґрунтованістю та не підтвердженістю матеріалами справи позовних вимог ДП „МТП „Чорноморськ".

Не погодившись з рішенням суду, Порт звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та невірне надання оцінки обставинам справи. Так, скаржник зазначив, що оскільки оспорюваним договором визначено права та обов'язки Порту (балансоутримувача) без погодження тексту договору з останнім, то сторони даного договору примусово нав'язали Порту права та обов'язки згідно договору, про існування якого позивачу стало відомо постфактум; сторонами оспорюваного договору не було дотримано вимог, за умови виконання яких Міністерство інфраструктури України надало погодження щодо укладення договору оренди державного нерухомого майна, а отже, є підстави вважати, що погодження вказаного Міністерства відсутнє.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство просить залишити оскаржуване судове рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У засіданні суду апеляційної інстанції представники позивача та відповідача-2 підтримали свої правові позиції щодо оскаржуваного судового рішення, представник відповідача-1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 27.01.2017 між РВ ФДМУ по Одеській області (Орендодавець) та ТОВ „ТРАНС -СЕРВІС" (Орендар) був укладений договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (далі також - Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: відкриті складські майданчики (№№ ІІ, ІІІ) площею 453,70 кв.м, за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 32, що обліковується на балансі ДМ „МТП „Чорноморськ" (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ «Експертне агентство «Укрконсалт» станом на 31 липня 2016 року та становить 880534,00 грн.

Зазначене майно є частиною будівлі складу №8 з адміністративними приміщеннями, навісом, рампою та складським майданчиком, загальною площею 23928,00 кв.м, що належить Державі в особі Міністерства інфраструктури України на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 17.08.2015 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.06.2015 (п.1.1. Договору).

Згідно п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою проведення вантажних операцій, обслуговування та зберігання вантажів (інше використання нерухомого майна).

Пунктом 2.5 Договору визначено, що орендоване майно залишається на балансі Балансоутримувача із зазначенням того, що цей об'єкт є орендованим.

Пунктами 3.1., 3.3., 3.6. Договору встановлено, що орендна плата становить без ПДВ за базовий місяць оренди (липень 2016 року) - 11006,68 копійок, орендна плата за кожний наступний місяць визначається відповідно до вимог чинного законодавства та перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним.

Пунктом 10.1 Договору встановлено, що цей Договір передбачає передачу майна в оренду строком до 18 вересня 2024 року. Строк оренди відліковується з моменту підписання акту приймання-передавання, нотаріального посвідчення та державної реєстрації Договору оренди та діє з 27 січня 2017 до 18 вересня 2024 року включно.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками, а також посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В.

27.01.2017 сторонами Договору складено акт приймання-передавання державного нерухомого майна, що обліковується на балансі ДП «МТП «Чорноморськ».

Як вбачається з листа ДП „ Іллічівський морський торговельний порт" (попередня назва позивача) від 29.10.2015 №828/02.8-18, адресованого РВ ФДМУ по Одеській області, Порт не заперечував проти укладення строком на 10 років договору оренди ТОВ „ТРАНС-СЕРВІС" вказаного вище нерухомого майна, що належить до державної власності та знаходиться на балансі Порту.

Крім того, представник Порту - начальник відділу майнових відносин ДП „Іллічівський морський торговельний порт" Бакаянов С.І. був присутнім на засіданні комісії з розгляду питань стосовно розпорядження майном від 21.03.2016 (протокол №11/16), де доповів про доцільність укладення з ТОВ „Транс-Сервіс" договору оренди державного нерухомого майна (складські майданчики ІІ, ІІІ складу №8 з навісом та рампою, адміністративні приміщення, площею 453,70 кв.м, за адресою: Одеська обл., м.Іллічівськ (наразі - Чорноморськ), вул.Сухолиманська, 32) строком на 10 років.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Частиною 1 статті 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У абз. 5 п. 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

З матеріалів справи вбачається, що Порт є Балансоутримувачем орендованого за вищезгаданим договором майна, а відтак, є заінтересованою особою, яка може заявляти вимогу про визнання оспорюваного правочину недійсним.

У силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Частиною 1 статті 203 ЦК України унормовано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

У п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" ( із змінами та доповненнями) зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Порядок укладення договорів оренди державного майна визначено в ст. 9 Закону України „Про оренду державного та комунального майна", відповідно до частин 2, 3 якої у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном. Орган, уповноважений управляти державним майном, розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди. Якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим.

У силу положень ч. 2 ст. 10 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

Типовий договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, затверджений наказом Фонду державного майна України від 23 серпня 2000 року N 1774 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 9 серпня 2007 року N 1329), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 21 грудня 2000 року за N 931/5152 (із змінами і доповненнями).

Розглядаючи спір по суті, місцевий господарський суд виходив з того, що чинне законодавство не передбачає обов'язкового укладення тристороннього договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності.

Натомість, згідно Типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності відповідний договір є двостороннім, хоча також містить положення, що стосуються прав та обов'язків балансоутримувача.

Відтак, як вірно зазначив господарський суд першої інстанції, посилання позивача на те, що Порт не являється стороною оспорюваного договору, в якому передбачені його права та обов'язки як Балансоутримувача, що суперечить вимогам чинного законодавства, є безпідставними.

Як свідчать матеріали справи, Порт не заперечував проти укладення вказаного Договору та, як правильно вказав місцевий господарський суд, у випадку необхідності доцільним є укладання окремого договору між Орендарем та Балансоутримучем, яким можуть бути врегульовані певні правовідносини щодо орендованого індивідуально визначеного державного майна.

Більш того, судова колегія зауважує, що позивачем не вказано, які саме права та законні інтереси Порту порушено вчиненням даного правочину. Так само не зазначено ДП „МТП „Чорноморськ", яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин, та не доведено, що зміст цього правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність у даному випадку правових підстав для визнання недійсним Договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 27.01.2017, укладеного між РВ ФДМУ по Одеській області та ТОВ „ТРАНС-СЕРВІС".

Доводи Порту, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вищенаведеного висновку Господарського суду Одеської області.

Враховуючи викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 22.08.2017 по справі № 916/1387/17 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 02.10.2017.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький