ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Справа № 910/19533/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Грек Б.М., Вовк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 та рішення господарського суду міста Києва від 10.01.2017 у справі № 910/19533/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Укртелеком"
до:1. Головного управління президентського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, 2. Департаменту забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України,
третя особаАдміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України
за участюГенеральної прокуратури України
провідшкодування збитків,
за участю представників

позивача: Аністратенко О.О.,

відповідача-1: Шульги Л.В.,

відповідача-2: Воляника С.Б.,

третьої особи: Семенко І.О.,

Генеральної прокуратури України: Волошенюка О.Г.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство "Укртелеком" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління президентського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про стягнення 1 949 366, 21 грн. збитків.

Від Генеральної прокуратури України 24.11.2016 надійшло повідомлення про вступ у справу відповідно до ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2016 залучено в якості іншого відповідача у справі - Департамент забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Адміністрацію Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.01.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятими рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, позивач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені судові рішення колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (Укртелеком) та Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (замовником) 05.02.2013 укладено договір № 36-3-13 про закупівлю послуг за державні кошти, за умовами п. 1.1 якого Укртелеком надає замовнику у 2013 році на постійній основі послуги (надання у користування виділених некомутованих каналів (трактів) електрозв'язку), зазначені в Додатках №№ 1, 2, 3, 4, 5 до договору, а замовник - приймає та сплачує вартість наданих послуг.

Відповідно до п. 1.2 договору обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Згідно з п. 3.1 договору ціна договору становить 4 512 128 грн., у тому числі податок на додану вартість 752 021, 33 грн. При цьому в п. 3.2. договору сторони передбачили, що ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Додатковою угодою № 1/10 від 05.02.2013 до договору змінено умови щодо ціни та терміну дії договору. Так, відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди) ціна договору становить 3 212 128 грн., у тому числі податок на додану вартість 535 354, 66 грн.

Крім цього, між публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (Укртелеком) та Департаментом забезпечення Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (замовником) 20.12.2013 укладено договір № 256-3-13 про закупівлю послуг за державні кошти, за умовами п. 1.1 якого Укртелеком надає замовнику у 2013 році на постійній основі послуги (надання у користування виділених некомутованих каналів (трактів) електрозв'язку), зазначені в додатках №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6 до договору, а замовник - приймає та сплачує вартість наданих послуг.

Згідно з п. 1.2. договору № 256-3-13 обсяги закупівлі послуг можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна договору становить 2 000 000 грн., в тому числі ПДВ 333 333, 33 грн., а згідно з п. 3.2. договору ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Додатковою угодою № 1/468 від 20.12.2013 сторони зменшили вартість договору № 256-3-13 до 763 962 грн.

На виконання зазначених договорів в 2013 році позивач надав відповідачу-2 послуги на загальну суму 3 976 090 грн., розрахунок за які здійснено в повному обсязі.

Посилаючись на те, що протягом 2013 року після вичерпання бюджетних асигнувань за замовленням посадових осіб відповідача-1 позивач продовжував надавати передбачені укладеними договорами послуги, понад загальні суми зазначених договорів, у зв'язку з чим йому заподіяно збитки на суму 1 949 366, 21 грн., останній звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди попередніх інстанцій виходили з того, що в порушення вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України позивач не довів належними та допустимими доказами наявності збитків на спірну суму.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в позові, з огляду на таке.

За умовами укладених між сторонами у справі договорів, їх предметом є закупівля послуг за державні кошти.

Відповідно до ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетним зобов'язанням є будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 48 зазначеного Кодексу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобов'язання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобов'язання та не утворюється бюджетна заборгованість.

Зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються.

Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку.

При цьому правові та економічні засади здійснення закупівель послуг за державні кошти встановлені Законом України "Про здійснення державних закупівель". Частина 5 ст. 2 та ч. 4 ст. 40 цього Закону містила припис щодо заборони укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

За умовами договорів № 36-3-13 та № 256-3-13 замовником послуг є відповідач-2, а тому обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій щодо безпідставного надання позивачем послуг понад установлену договорами суму на замовлення відповідача-1. При цьому відповідач-2 умови зазначених вище договорів щодо оплати послуг в сумі, що погоджена сторонами у встановленому порядку, виконав належним чином.

Водночас судами обох інстанцій встановлено, що матеріали справи не містять доказів узгодження відповідачем-2 вартості послуг на суму 1 949 366, 21 грн. та підписання актів здавання-приймання наданих послуг на зазначену суму.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Так, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Враховуючи відсутність договірних зобов'язань між сторонами щодо надання та оплати послуг на суму 1 949 366, 21 грн. та включення такого зобов'язання до бюджетних асигнувань, недоведеність позивачем протиправності у діях відповідачів, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що склад цивільного правопорушення є недоведеним, у зв'язку з чим правомірно відмовили в позові.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішень господарських судів у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого та апеляційного господарських судів.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 - без змін.

Головуючий суддя Могил С.К.
Судді: Грек Б.М. Вовк І.В.