ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2017 року Справа № 904/2850/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач)

суддів: Чередка А.Є., Паруснікова Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №7751-К-О від 27.12.16 р.;

від відповідача-2: ОСОБА_2 представник, довіреністьб/н від 17.03.2017 р.;

представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2017року у справі №904/2850/17

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк , м. Дніпро

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Приват-Фінансист, м. Дніпро

відповідача-2 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с.Чаплинка Черкаської області

про стягнення 3000,00 грн. заборгованості за кредитом, 5858,00 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 8534,32 грн. пені та 3484,80 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2016 року у справі № 904/1913/16 (суддя Бондарєв Е.М. ) позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" та з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитом у сумі 3 000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 5 858,00 грн., пеню у сумі 4 000,00 грн., комісію за користування кредитом у сумі 3 484,80 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у сумі 800,00 грн.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у сумі 800,00 грн.

Рішення мотивовано невиконанням відповідачем 2 зобов'язань по договору банківського обслуговування № б/н від 06.02.2012 року в частині повернення заборгованості по кредиту, сплаті процентів за його використання, заборгованості зі сплати сплати комісії за корристування кредитом, а також правом позивача стягнути з відповідача -2 пеню відповідно до п.3.2.1.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач-2 при укладенні договору банківського обслуговування.

Стягуючи вказані суми з відповідача-2 та відповідача-1 солідарно, суд послався на те, що між ними був укладений договір поруки № 20206CSLWS05D від 11.08.2015 року, відповідно до якого відповідач-1 зобовязався перед позивачем відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання обов'язків відповідачем-2 за договором банківського обслуговування № б/н від 06.02.2012 року.

Також суд з власної ініціативи зменшив розмір нарахованої позивачем до стягнення пені, пославшись на те, що вона вдвічі перевищує суму основного боргу.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням господарського суду, відповідач-1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вважає, що позивачем не доведено, а судом не досліджено факт перерахування відповідачем-2 на рахунок позивача грошових коштів згідно квитанції 5040.75.1 від 14.04.2014 року у сумі 3 000, 00 грн.

Зазначає, що такої дії відповідач-2 не вчиняв. Однак наявність такого перерахування перериває строк позовної давності, який, на думку апелянта, позивач пропустив і про застосування якого відповідач-2 заявив суду першої інстанції.

Просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення господарського суду Дніпропетровської області від у даній справі скасувати, в позові відмовити.

Позивач у судовому засіданні надав пояснення по апеляційній скарзі, спростував доводи апелянта. Просив залишити оскаржуване рішення без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідач-1 відзив на апеляційну скаргу не надав, участь повноважного представника у судове засідання не забезпечив.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11року за №18 "Про деякі питання практики застосування Господасрького процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що матеріали справи дозволяють колегії суддів визначитись щодо законності оскаржуваного рішення, розгляд справи проведено без участі відповідача-1.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст.639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 ст. 640 Цивільного кодексу України).

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, що 06.02.2012 року відповідачем-2 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку.

Згідно заяви відповідач-2 через систему інтернет-клієнт-банкінг приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг", ОСОБА_4, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://рrіvаtbank.uа., які разом складають договір банківського обслуговування №б/н від 06.02.2012 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідно до умов договору відповідачу-2 встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок 0519 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку (позивача) і клієнта (в даному випадку відповідача-2) (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п.3.2.1.1.16. Умов при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або/в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно - цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Відповідно до п. 3.2.1.1.1. Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.2.1.1.8 Умов проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - Угода).

Пунктом 3.2.1.1.6. Умов визначено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

На виконання умов договору № б/н банківського обслуговування від 06.02.2012 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" надавалися фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 кредитні кошти у межах встановленого ліміту: з 06.02.2012 року - у сумі 1 400,00 грн., з 04.02.2013 року - у сумі 1 800,00 грн., з 19.03.2013 року - у сумі 3 000,00 грн., які використовувалися клієнтом, що підтверджується банківською випискою з рахунку № 0519 за період з 06.02.2012 року по 27.03.2017 року (а. с. 80-81).

Відповідно до розділу 3.2.1.4.1. Умов за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Відповідно до розділу 3.2.1.4. Умов, яким затверджений порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом, отриманим клієнтом до 31.01.2015 року включно і до моменту обнулення кредитного ліміту, за період користування кредитом, з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (надалі- "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

За сумами кредиту, отриманими з 01.02.2015 період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо, не повинен перевищувати 30 днів.

За сумами кредиту, отриманими клієнтом до 31.01.2015 року включно і до моменту обнулення кредитного ліміту, при не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

За сумами кредиту, отриманими з 01.02.2015 року за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника при закритті банківського дня клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 30 (тридцять) % річних.

За сумами кредиту, отриманими з 01.05.2015 року за користування кредитом у період З дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника при закритті банківського дня клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 33 (тридцять три) % річних.

За сумами кредиту, отриманих з 01.01.2016 року при наявності дебетового сальдо на поточному рахунку позичальника при закритті банківського дня, проводиться нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 32 (тридцять два) % річних. Списання нарахованих відсотків проводяться по 1 -х числах кожного місяця, за попередній місяць.

У випадку порушення клієнтом, на якого поширюються дії п.3.2.1.8 Умов (Програма Кредитні канікули), будь-якого з грошових зобов'язань та при реалізації права ОСОБА_4 на встановлення іншого строку повернення коштів, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг (п. 3.2.1.1.8), клієнт сплачує банку пеню у розмірі 56 % річних від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється починаючи з дня, що йде за днем порушення зобов'язань. При цьому відсотки за користування кредитом і комісія не нараховуються та не сплачуються.

За сумами кредиту, отриманими з 01.02.2015 року у разі непогашений кредиту впродовж 30 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 31 -го для після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого ї грошових зобов'язань клієнт сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 60 (шістдесят) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня , наступного за датою порушення зобов'язань.

За сумами кредиту, отриманими з 01.05.2015 року у разі непогашення кредиту впродовж 30 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 31 -го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань клієнт сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 66 (шістдесят шість) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню а розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

За сумами кредиту, отриманими з 01.01.2016 року у разі непогашений кредиту впродовж 30 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 31 - го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо піддягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань клієнт сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 64 (шістдесят чотири) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого умовами та правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту у творення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Суд встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 належним чином умови договору № б/н банківського обслуговування від 06.02.2012 року не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість зі сплати кредиту станом на 09.02.2017 року у сумі 3 000,00 грн., процентів за користування кредитом у сумі 5 858,00 грн., пені у сумі 8534,32 грн., а також заборгованість по комісії за користуванням кредитом у сумі 3 484,80 грн.

Відповідач-2 не заперечував наявність заборгованості, обов'язку зі сплати нарахованих позивачем сум.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України.

Відповідно до 3.2.1.5.1 Умов при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до п. 3.2.1.5.4 Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1., 3.2.1.5.2., 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 15 (п'ятнадцяти) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Пунктом 3.2.1.6.1. Умов зазначено, що обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (або у формі Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / Інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та / або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Позивачем заявлена до стягнення заборгованість зі сплати кредиту у сумі 3 000,00 грн., яка розрахована за загальний період з 27.08.2013 року по 09.02.2017 року, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 5 858,00 грн. за загальний період з 03.06.2013 року по 09.02.2017 року та заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом у сумі 3 484,80 грн. за загальний період 01.06.2013 року по 09.02.2017 року.

Суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що з огляду на приписи договору № б/н банківського обслуговування від 06.02.2012 року та "Умов та правил надання банківських послуг" строк повернення кредиту у сумі 3 000,00 грн., сплати процентів за користування кредитом у сумі 5 858,00 грн., сплати комісії у сумі 3 484,80 грн. є таким, що настав. Доказів сплати вказаних сум відповідач-2 суду не надав.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання

може забезпечуватись відповідно до договору неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 3.2.1.4.4. Умов - клієнт сплачує банку комісію за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п, 3.2.1.2.3.4. Умов - банк має право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного судового рішення про те, що нарахована позивачем до стягнення пеня за прострочення виконання зобов'язання за період з 10.06.2013 року по 09.02.2017 року с розмірі 8 534,32 грн. є надмірно великою порівняно з сумою основної заборгованості.

Суд правомірно скористався положеннями п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України та зменшив розмір пені до 4 000,00 грн.

Щодо розміру інших належних до стягнення сум, то відповідач-2 не заперечував проти правильності їх розрахунку.

Щодо доводів скаржника про пропуск позивачем строку позовної давності, то такі доводи колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне:

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено в три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк позовної давності тривалістю в три роки застосовується у вигляді загального правила, якщо для відповідної вимоги не встановлено спеціального строку. Згідно зі статтею 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Відповідно до частин 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно п.3.3 постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність.

Суд першої інстанції звернув увагу, що підписана сторонами заява про відкриття поточного рахунку містить в собі значення про те, що підписавши зазначену заяву сторони підписалися і зобов'язалися виконувати умови, які викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг.

Як вбачається з п.3.2.1.5.7 умов та правил надання банківських послуг, сторони узгодили, що термін позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 16.03.2017 року, тобто в межах погодженого строку позовної давності.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем-1 був укладений договір поруки № 20206CSLWS05D.

Предметом зазначеного договору є надання поруки поручителем (відповідачем-1) перед кредитором (позивачем) за виконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 усіх своїх обовязків за договором банківського обслуговування від 06.02.2012 року (пункт 1 договору).

Пунктом 2 договору поруки встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, зазначених в кредитному договорі.

Пунктами 4, 5, 6 договору поруки передбачено, що за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У випадку невиконання боржником будь-якого обов'язку, передбаченого пунктом 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) обов'язку(ів).

Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок(ки), зазначений(ні) в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в пункті 5 цього договору.

За пунктом 8 договору поруки договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 01.01.2030 року.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором встановлюється протягом 5 (п'яти) років (п. 9 договору поруки).

Відповідно до ч.4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Вимогою № 20206CSLWS05D від 25.01.2017 року позивач звернувся до відповідача-1, в якій просив погасити суму заборгованості. Вимога позивача відповідачем-1 не виконана.

За вказаних обставин та з урахуванням умов договору поруки позивач набув право вимоги до поручителя як солідарного відповідача-1 щодо погашення заборгованості за кредитним договором у сумі заявлених позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що факт укладення договору, порушення його умов з боку відповідача-2 є доведеним. Обовязок солідарного відшкодування обома відповідачами також доведено. Тому задоволення судом вимог позивача є законним та обгрунтованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

В ході розгляду апеляційної скарги апелянт не довів порушення судом норм матеріального та процесуального права, що були б підставою для скасування рішення і відмови позивачу в позові. Апеляційна скарга не доведена і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2017року у справі №904/2850/17залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Ю.Б. Парусніков

Повний текст постанови складено 13.10.2017 року.