ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа № 911/2498/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1, м.Київ

До ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комарівська меблева фабрика», с.Комарівка

Про спонукання до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення 882392,31 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_3

Від відповідача: не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комарівська меблева фабрика» (далі відповідач) про спонукання до виконання умов мирової угоди шляхом стягнення 882392,31 грн.

Провадження у справі №911/2498/17 порушено відповідно до ухвали суду від 18.08.2017 року та призначено справу до розгляду на 05.09.2017 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 05.09.2017 року без поважних причин не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Розгляд справи відкладався до 19.09.2017 року.

В судовому засіданні 19.09.2017 року позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 19.09.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Згідно з до п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судового засідання.

Враховуючи, що сторони були належним чином повідомленими про судове засідання та те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, пункт 4 частини третьої 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, у проваджені Господарського суду Київської області здійснювався розгляд справи №Б3/126-11 про банкрутство ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комарівська меблева фабрика», порушеної відповідно до ухвали господарського суду від 30.09.2011 року.

Господарський суд Київської області ухвалою від 24.04.2012 року у даній справі №Б3/126-11 затвердив реєстр вимог кредиторів, у тому числі і стосовно кредиторських вимог ПАТ «Інноваційно-промисловий банк» на суму 882 392,31 грн. Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.07.2014 року було замінено кредитора - ПАТ «Інноваційно-Промисловий Банк» на його правонаступника - АТ «Дельта Банк».

15.08.2014 року між учасниками провадження у справі № БЗ/126-11 було укладену мирову угоду. Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2014 року затверджено Мирову угоду від 15.08.2017 року та припинено провадження у справі № БЗ/126-11 про банкрутство відповідача.

Пункт 1.1. Мирової угоди від 15.08.2017 року визначає, що метою мирової угоди є відновлення платоспроможності Боржника та погашення його заборгованості перед кредиторами на умовах відстрочення та розстрочення виплати боргів Кредиторам.

Відповідно до п. 4.2. Мирова угода набуває чинності з дати її затвердження Господарським судом Київської області.

Ухвала Господарського суду Київської області від 02.09.2014 року про затвердження мирової угоди у справі № Б3/126-11 на день подання позову не скасована та є чинною, Мирова угода не розірвана.

У відповідності до п. 1.2. Мирової угоди від 15.08.2014 року, така мирова угода була укладена щодо всіх вимог, включених до реєстру вимог кредиторів Боржника, на загальну суму 5 311 676,77 грн., які складаються з вимог, у тому числі, щодо зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» в розмірі 882 392,31 грн., які підлягають задоволенню у першу чергу (п. 1.2.4. Мирової угоди).

Згідно з п. 2.1. Мирової угоди від 15.08.2014 року Боржник зобовязується протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців з моменту затвердження даної Мирової угоди погасити всі вимоги кредиторів, визначені в п. 1.2 цієї Мирової угоди. При цьому, вимоги АТ «Дельта Банк» в розмірі 882 392,31 грн. погашаються в першу чергу рівними частинами, а саме по 80217,48 грн. щомісячно до 15 числа кожного місяця протягом 11 (одинадцяти) місяців з моменту затвердження даної Мирової угоди. Перше погашення заборгованості за даною Мировою угодою вимог інших кредиторів здійснюється лише після повного погашення вимог АТ «Дельта Банк». Всі забезпечення виконання зобов'язань Боржника відносно кредиторів, які існували до порушення справи про банкрутство, зберігають свою силу до повного погашення Боржником вимог кредиторів.

Пункти 4.12., 4.13. Мирової угоди від 15.08.2014 року встановлюють, що зобов'язання по цій Мировій угоді повинні виконуватись Сторонами належним чином і в установлені строки. Одностороння відмова від виконання умов цієї Мирової угоди, а також одностороння зміна її положень не допускається.

Однак, відповідач своїх зобов'язань відповідно до Мирової угоди від 15.08.2014 року в установлений строк не виконав, заборгованість у розмірі 882 392,31 грн. не сплатив, в той час, як з огляду на умови Мирової угоди, строк повного виконання розстроченого зобовязання минув.

Пункт 4.10. Мирової угоди від 15.08.2014 року встановлює, що у разі невиконання Мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до Боржника в обсязі, передбаченому цією Мировою угодою в повному обсязі у незадоволеній частині.

Дана умова кореспондується з положеннями ч. 8 ст. 39 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла до 19.01.2013 року), згідно до якої, передбачено, що у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою.

Таким чином, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання щодо перерахування на рахунок позивача коштів у відповідності до умов Мирової угоди від 15.08.2014 року, позивач звернувся до суду з даним позовом про спонукання відповідача виконати Мирову угоду від 15.08.2014 року щодо сплати непогашеної суми заборгованості у розмірі 882 392,31 грн.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до ст. 11 та ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язується припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, як зазначає Вищий господарський суд України в постанові від 27.10.2015 року у справі № 910/7550/15-г, судами попередніх інстанцій правомірно задоволено позовні вимоги про спонукання до виконання мирової угоди, укладеної в банкрутній справі.

При цьому, Вищий господарський суд України зазначив, що згідно з ч. 8 ст. 39 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла до 19.01.2013 року, за якою також здійснювалось провадження у банкрутній справі №Б3/126-11) передбачено, що у разі невиконання мирової угоди кредитори можуть пред'явити свої вимоги до боржника в обсязі, передбаченому цією мировою угодою.

У постанові від 20.08.2013 року у справі № 908/1184/13 Вищий господарський суд України також визнав правомірність задоволення позовних вимог про спонукання до виконання мирової угоди, укладеної в банкрутній справі.

Згідно ст. 35 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мирова угода у справі про банкрутство це домовленість між боржником і кредиторами стосовно відстрочки та (або) розстрочки, а також прощення (списання) кредиторами боргів боржника, яка оформлюється угодою сторін.

Мирова угода одночасно є і правочином, і судовою процедурою у справі про банкрутство (ст. 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 37 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» мирова угода укладається у письмовій формі та підлягає затвердженню господарським судом, про що зазначається в ухвалі господарського суду про припинення провадження у справі про банкрутство. Мирова угода набирає чинності з дня її затвердження господарським судом і є обов'язковою для боржника (банкрута), кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, кредиторів другої та наступних черг.

Частиною 5 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що з дня затвердження мирової угоди боржник приступає до погашення вимог кредиторів згідно з умовами мирової угоди.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач взятого на себе згідно Мирової угоди грошового зобов'язання у встановлений строк не виконав, що стало підставою для звернення до суду.

Таким чином, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання, щодо перерахування на рахунок позивача відповідних платежів у відповідності до умов Мирової угоди, позивач отримав право вимагати від відповідача сплати непогашеної суми заборгованості.

Як зазначено в п. 3.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

У відповідності до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Також судом встановлено, що ухвала Господарського суду Київської області від 02.09.2014 року про затвердження мирової угоди у справі № Б3/126-11 не містить усіх даних, що мають зазначатись у виконавчому документі, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, у вказаній ухвалі не зазначені: повне найменування стягувача і боржника, дата набрання законної сили ухвалою суду та строк пред'явлення її до виконання також вищевказана ухвала не скріплена гербовою печаткою.

Таким чином, оскільки ухвала Господарського суду Київської області від 02.09.2014 року про затвердження мирової угоди у справі № Б3/126-11 не має статусу виконавчого документа, та враховуючи, що судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов Мирової угоди, вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати умови Мирової угоди шляхом стягнення з відповідача коштів у розмірі 882 392,31 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню судом.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не були надані суду належні та допустимі докази на спростування викладеного в позові.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 року «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги тпозивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не заперечені та не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування судових витрат відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Відкрите акціонерне товариство «Комарівська меблева фабрика» (08020, Київська обл., Макарівський р-н, с. Комарівка, вул. Леніна, буд. 25, код 5509317) виконати умови Мирової угоди, укладеної 15.08.2014 року між кредиторами ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комарівська меблева фабрика», що затверджена ухвалою Господарського суду Київської області від 02.09.2014 року у справі № БЗ/126-11, шляхом стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комарівська меблева фабрика» (08020, Київська обл., Макарівський р-н, с. Комарівка, вул. Леніна, буд. 25, код 5509317) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-61, код 34047020) 882 392, 31 грн. заборгованості.

3. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Комарівська меблева фабрика» (08020, Київська обл., Макарівський р-н, с. Комарівка, вул. Леніна, буд. 25, код 5509317) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-61, код 34047020) 13 235,89 грн. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 12.10.2017 р.