РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017Справа № 910/12853/17

За позовом Комунального підприємства Сумської обласної ради "Паливокомуненерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тег"

про стягнення 90 000,00 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Сивенко В.М. (представник за довіреністю від 25.09.2017р.);

від відповідача: Корчига О.О. (представник за довіреністю від 10.01.2017р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство Сумської обласної ради "Паливокомуненерго" (надалі - позивач) звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тег" (надалі - відповідач) суми передоплати вартості товару за Договором поставки №22/11-16 від 22.11.2016р. в розмірі 90 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов договору оплатив вартість товару, а відповідач в свою чергу зобов'язання з поставки оплаченого товару не виконав, внаслідок чого позивачем заявлено вимогу про повернення суми передоплати у розмірі 90 000,00 грн.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність та недоведеність вимог позивача з огляду на те, що останнім не надано до матеріалів справи підписану обома сторонами специфікацію, в якій зазначено, що строк виконання зобов'язання відповідача з поставки обумовленого сторонами товару настав. Крім того, відповідач зазначає, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/6024/17 між тими самими сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, рішенням з якої позивачеві відмовлено в задоволенні його вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.08.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 19.09.2017р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2017р. у зв'язку з неявкою представника позивача в судове засідання та необхідністю витребувати нових доказів, розгляд справи відкладено до 03.10.2017р.

Заява позивача про забезпечення позову, додана до матеріалів позовної заяви, судом не розглядається з огляду на ненадання заявником доказів сплати судового збору в порядку та розмірі, передбаченому приписами Закону України "Про судовий збір".

Зважаючи на те, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів, які сприяють всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03 жовтня 2017 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2016р. між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) було укладено Договір поставки №22/11-16 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати вугілля кам'яне марки ДГ (13-100) (товар), марка, якість, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру, загальна вартість, умови та строки поставки і оплати яких визначена сторонами у цьому договорі.

За змістом п. 2.4. Договору загальна ціна договору не обмежена і визначається шляхом додавання загальної вартості товару, поставленого за усіма специфікаціями.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що оплата товару здійснюється у наступному порядку: 50% від вартості партії товару, який підлягає поставці відповідно до підписаної сторонами специфікації, оплачується покупцем шляхом здійснення передоплати; остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем протягом 1 банківського дня з моменту прийняття товару покупцем, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця у примірнику видаткової накладної.

Відповідно до п. 4.6. Договору постачальник зобов'язаний поставити усю кількість товару, зазначену в одній специфікації, не пізніше строку, встановленого специфікацією. Датою підписання специфікації є дата, зазначена у специфікації.

Згідно п. 4.7. Договору поставка товару вважається виконаною постачальником з моменту отримання покупцем товару з урахуванням особливостей поставки, встановлених у Специфікації, та отримання супровідних документів на товар, передбачених у п. 5.4. Договору.

04.01.2017р. відповідач виставив позивачу рахунок №1 на оплату товару (вугілля марки ДГ (13-100)) на загальну суму 180 780,55 грн.

Згідно платіжного доручення №4187 від 05.01.2017р. позивач сплатив на користь відповідача передоплату у розмірі 90 000,00 грн.

Листом №19 від 14.02.2017р. позивач вимагав повернення сплаченої за Договором суми передоплати у розмірі 90 000,00 грн. у зв'язку з неотриманням товару.

Листом № 114 від 29.06.2017р. позивач направив відповідачеві для підписання два примірники специфікації від 19.06.2017р. до договору.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи лист № 114 від 29.06.2017р. про направлення специфікації від 19.06.2017р. позивачем було надіслано відповідачеві службою доставки «Карго Експрес ЛТД» відповідно до повідомлення з штрих-кодовим ідентифікатором № 50 від 29.06.2017р. та який отриманий представником відповідача Корчига О.О. 04.07.2017р., про що міститься відповідна відмітка у повідомленні служби доставки.

Крім того, як зазначає позивач та вказане підтверджується матеріалами справи, останнім надіслано на адресу відповідача супровідний лист-вимогу № 105 від 19.06.2017р., про направлення специфікації від 19.06.2017р. до договору, яким позивач також вимагав від відповідача здійснити поставку товару - вугілля кам'яного марки ДГ (13-100) у кількості 56,000 т на загальну суму 146 720,00 грн. у місце поставки - ст. Кириківка (код станції 446101) протягом 10 календарних днів з моменту отримання листа.

Направлення позивачем лист-вимоги № 105 від 19.06.2017р. та специфікації від 19.06.2017р. до договору підтверджується доданими до матеріалів справи копіями опису вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпелю підприємства поштового зв'язку за 19.06.2017р., повідомленням про вручення поштового відправлення та Довідкою за формою Ф.20 про неможливість вручення поштового відправлення з відбитком календарного штемпелю підприємства поштового зв'язку 26.06.2017р.

Спір у даній справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по поставці товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування підстав для повернення передоплати у розмірі 90 000,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Укладений сторонами договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

Згідно ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи (платіжним дорученням №4187 від 05.01.2017р.) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача вартості передоплати за товар у розмірі 90 000,00 грн.

Відповідно до п. п. 4.6., 4.7. Договору постачальник зобов'язаний поставити усю кількість товару, зазначену в одній специфікації, не пізніше строку, встановленого специфікацією. Датою підписання специфікації є дата, зазначена у специфікації. Поставка товару вважається виконаною постачальником з моменту отримання покупцем товару з урахуванням особливостей поставки, встановлених у Специфікації, та отримання супровідних документів на товар, передбачених у п. 5.4. Договору.

Таким чином, приписами вказаного пункту Договору сторони погодили, що умови та строки поставки оплаченого товару будуть встановлюватися конкретною специфікацією.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторони повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Положеннями ст. 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується, а саме листом № 114 від 29.06.2017р. та супровідним листом-вимогою № 105 від 19.06.2017р. направлення відповідачеві специфікації від 19.06.2017р. до договору. Вказані листи були направлені відповідачеві службою доставки та засобами поштового зв'язку, про що зазначено вище.

Так, позивач в супровідному листі-вимозі № 105 від 19.06.2017р., направляючи відповідачеві специфікацію від 19.06.2017р. до договору вимагав від відповідача здійснити поставку товару - вугілля кам'яного марки ДГ (13-100) у кількості 56,000 т на загальну суму 146 720,00 грн. у місце поставки - ст. Кириківка (код станції 446101) протягом 10 календарних днів з моменту отримання листа. Такий самий строк (10 календарних днів з моменту отримання листа) вказаний і в самій специфікації від 19.06.2017р. до договору.

Як вже зазначалось вище, факт направлення позивачем лист-вимоги № 105 від 19.06.2017р. та специфікації від 19.06.2017р. до договору підтверджується доданими до матеріалів справи копіями опису вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпелю підприємства поштового зв'язку за 19.06.2017р., повідомленням про вручення поштового відправлення та Довідкою за формою Ф.20 про неможливість вручення поштового відправлення з відбитком календарного штемпелю підприємства поштового зв'язку 26.06.2017р.

За приписами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, днем пред'явлення вимоги позивачем про поставку обумовленого сторонами товару є 26.06.2017р. (дата оформлення підприємством поштового зв'язку повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення), відтак з урахуванням супровідного листа-вимоги № 105 від 19.06.2017р. та специфікації від 19.06.2017р. до договору обов'язок щодо поставки товару мав бути виконаний відповідачем у строк до 06.07.2017р. включно.

Проте, відповідач в добровільному порядку взяті на себе зобов'язання з поставки обумовленого сторонами товару не виконав.

Оскільки відповідачем не здійснено поставку товару у встановлений строк, у позивача на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати у відповідача повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Доказів на підтвердження повернення позивачеві суми попередньої оплати вартості товару в розмірі 90 000,00 грн., в тому числі станом на час розгляду справи в суді, до матеріалів справи не надано.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Заперечення відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву щодо безпідставності та недоведеності вимог позивача з огляду на ненадання позивачем підписаної обома сторонами специфікації з визначеним строком поставки обумовленого сторонами товару спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, про які зазначено вище.

Як і не можна погодитись з твердженнями відповідача про те, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/6024/17 між тими самими сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, рішенням з якої позивачеві відмовлено в задоволенні його вимог.

Так, судом встановлено, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/6024/17 за позовом Комунального підприємства Сумської обласної ради "Паливкомуненерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тег" про стягнення передоплати у розмірі 90 000,00 грн. за Договором поставки №22/11-16 від 22.11.2016р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2017р. у справі № 910/6024/17 в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Сумської обласної ради "Паливкомуненерго" відмовлено у зв'язку з тим, що на момент звернення позивача до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з поставки товару не настав, а відтак порушеного права позивача як на момент подання заяви, так і на момент розгляду даної справи по суті, не існувало.

При цьому, суд зауважує, що встановлені при розгляді справи №910/6024/17 обставини, зокрема, щодо укладення договору, виконання сторонами зобов'язань за договором, тощо, з огляду на набрання рішенням суду від 31.05.2017р. законної сили відповідно до ст. 35 ГПК України не потребують доказування при розгляді даної справи.

Згідно з п. 3.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

При зверненні до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що у зв'язку з направленням на адресу відповідача листа № 114 від 29.06.2017р. та супровідного листа-вимоги № 105 від 19.06.2017р. разом з специфікацією від 19.06.2017р. до договору, з огляду на те, що відповідач в добровільному порядку у встановлений строк взяті на себе зобов'язання з поставки обумовленого сторонами товару не виконав, у нього на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати у відповідача повернення суми попередньої оплати.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмінність підстав позову у справі, що розглядається та справі № 910/6024/17.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/12358/17 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума основного боргу в розмірі 90 000,00 грн.

Судовий збір в розмірі 1 600,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тег" (ідентифікаційний код 40930095, адреса: 03148, м. Київ, вул. Василя Кучера, буд. 2-А, кв. 296) на користь Комунального підприємства Сумської обласної ради "Паливокомуненерго" (ідентифікаційний код 38522721, адреса: 40009, м. Суми, вул. Гетьмана Мазепи, буд. 2) 90 000,00 грн. (дев'яносто тисяч гривень 00 коп.) суми основного боргу та 1 600,00 грн. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.10.2017р.

Суддя С.М. Морозов