ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року Справа № 904/6226/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Широбокової Л.П. - доповідач,

суддів: Дарміна М.О., Кузнецової І.Л.

при секретарі судового засідання Абадей М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 23.05.2017 р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №13/06-17 від 13.06.2017р.

третьої особи 3: ОСОБА_3, представник, довіреність від 08.02.2017р.

від третіх осіб- 1, 2: представники не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Беседер Групп", м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017р. у справі №904/6226/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Беседер Групп",

м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет",

смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнипак КС", м. Дніпро

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Грінем", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Профі-Пак", м. Дніпро

про стягнення 4 698 000,00 грн заборгованості за поставлений товар

ВСТАНОВИВ

В судовому засіданні 11.10.2017р. за клопотанням представника відповідача справа слухається за допомогою звукозаписувального технічного запису «Діловодство спеціалізованого суду», запис здійснюється на носій диск UH03025714D4.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017р. у справі №904/6226/17 (суддя Бондарєв Е.М.) у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Беседер Групп" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет"; третя особа-1 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнипак КС"; третя особа-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Грінем"; третя особа-3 - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Профі-Пак" про стягнення 4 698 000,00 грн заборгованості за поставлений товар відмовлено у повному обсязі. Рішення суду мотивоване тим, що укладений між ТОВ "Юнипак КС" та ТОВ "Фінансова компанія "Грінем" договір №Ф15/03/2-17-01-Ф від 15.03.2017р. не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладання даного договору є отримання прибутку. Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своїм змістом є договором про відступлення права вимоги, а основним договором між продавцем і покупцем заборонена передача права вимоги третім особам без згоди покупця.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Позивач, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати, прийняти нове рішення про повне задоволення позову. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на наступне:

- висновки суду щодо відсутності правових підстав для стягнення боргу не відповідають встановленим обставинам справи;

- право вимоги перейшло до Позивача на підставі ст. 514 Цивільного кодексу України;

- суд безпідставно дійшов висновку, що договір, укладений між Третьої особою-1 та Третьою особою -2, не є договором факторингу;

- правова конструкція ст. 1077 Цивільного кодексу України передбачає можливість відступлення права вимоги клієнтом під зобовязання фактором передати грошові кошти, а не тільки під фактичну передачу;

- договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження;

- відповідно до ч. 1 ст. 1083 Цивільного кодексу України згода боржника на відступлення права вимоги за договором факторингу не вимагається.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2017р. апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Беседер Групп" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017р. у справі № 904/6226/17 прийнята до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Широбокової Л.П., суддів Кузнецової І.Л., Дарміна М.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.10.2017р. за клопотанням сторін строк вирішення спору продовжено на 15 днів до 17.10.2017р.

Представники Відповідача проти апеляційної скарги заперечили, просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначили, що відповідно до ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобовязанні можлива виключно за умови відсутності обмежень, встановлених умовами договору або закону. Пунктом 8.18 Договору визначено, що переуступка права вимоги третім особам не допускається без письмової згоди Відповідача. Наступна переуступка права вимоги, набута на підставі договору факторингу, можлива лише між фактором та клієнтом. ТОВ Беседер групп не є банком або будь-якою іншою фінансовою установою, яка має право здійснювати факторингові операції. Укладений договір факторингу відповідає за ознаками договору цесії. Право вимоги по договору постачання №77311 залишилось виключно у ТОВ ЮНІПАК КС, на банківські рахунки якого Відповідач перерахував заборгованість у сумі 4346996,43 грн. Судом першої інстанції вірно встановлено, що жодних дій на виконання договору факторингу сторонами вчинено не було.

У поясненнях, наданих Відповідачем 29.09.2017р. та 05.10.2017р., останнім також зазначено, що поштовим відправленням від 22.05.2017р. він отримав від ТОВ "Фінансова компанія "ГРІНЕМ" лист - повідомлення про відступлення права вимоги по договору поставки №77311 за договором про надання послуг факторингу №Ф15/03/2017-01-Ф від 15.03.2017р. Разом з тим, до зазначеного листа документи не додані, тому він не має жодних юридичних наслідків для Відповідача. Вимога про сплату заборгованості по договору надійшла до Відповідача від ТОВ "Беседер Груп" 22.05.2017р. В звязку з невизначеністю щодо нового кредитора він здійснив часткову оплату боргу первісному кредитору та вважає свої зобовязання в цій частині виконаними належним чином.

Представник третьої особи-3 підтримав позицію відповідача, просив рішення суду першої інстанції залишити в силі, письмовий відзив на апеляційну скаргу не надав.

Треті особи-1,2 явку повноважних представників сторін в судове засідання не забезпечили, причин неявки не повідомили, жодних клопотань до суду не надсилали, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-3, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Апеляційним судом при перегляді справи встановлено, що 01.04.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" покупець (надалі відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнипак КС" постачальник (надалі третя особа-1) було укладено договір №77311 з додатками та додатковими угодами до нього, строком дії дванадцять місяців. За умовами вказаного договору постачальник зобовязався в порядку та строки, встановлені договором, виготовити та передати товар у власність покупця, у певній кількості, відповідної якості та за погодженою ціною, а покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених даним договором (п. 1.1, п.10.1 Договору).

На виконання умов договору Третя особа-1 поставила, а відповідач прийняв товар на загальну суму 4 698 000,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, а саме (а.с 54-198 т. 1):

- № 02 від 02.02.2017 на суму 104 400,00 грн.;

- № 03 від 04.02.2017 на суму 104 400,00 грн.;

- № 04 від 04.02.2017 на суму 76 560,00 грн.;

- № 05 від 07.02.2017 на суму 174 000,00 грн.;

- № 06 від 07.02.2017 на суму 27 840,00 грн.;

- № 07 від 07.02.2017 на суму 118 320,00 грн.;

- № 08 від 09.02.2017 на суму 208 800,00 грн.;

- № 09 від 09.02.2017 на суму 55 680,00 грн.;

- № 10 від 09.02.2017 на суму 146 160,00 грн.;

- № 12 від 11.02.2017 на суму 278 400,00 грн.;

- № 13 від 11.02.2017 на суму 34 800,00 грн.;

- № 14 від 11.02.2017 на суму 90 480,00 грн.;

- № 15 від 14.02.2017 на суму 522 000,00 грн.;

- № 16 від 14.02.2017 на суму 111 360,00 грн.;

- № 17 від 14.02.2017 на суму 139 200,00 грн.;

- № 19 від 16.02.2017 на суму 174 000,00 грн.;

- № 20 від 16.02.2017 на суму 62 640,00 грн.;

- № 21 від 16.02.2017 на суму 250 560,00 грн.;

- № 22 від 18.02.2017 на суму 69 600,00 грн.;

- № 24 від 21.02.2017 на суму 139 200,00 грн.;

- № 25 від 21.02.2017 на суму 34 800,00 грн.;

- № 26 від 23.02.2017 на суму 139 200,00 грн.;

- № 27 від 23.02.2017 на суму 48 720,00 грн.;

- № 28 від 23.02.2017 на сумку 174 000,00 грн.;

- № 30 від 25.02.2017 на суму 243 600,00 грн.;

- № 31 від 25.02.2017 на суму 27 840,00 грн.;

- № 32 від 25.02.2017 на суму 90 480,00 грн.;

- № 33 від 28.02.2017 на суму 348 000,00 грн.;

- № 34 від 28.02.2017 на суму 118 320,00 грн.;

- № 35 від 28.02.2017 на суму 132 240,00 грн.;

- № 36 від 02.03.2017 на суму 69 600,00 грн.;

- № 37 від 02.03.2017 на суму 6 960,00 грн.;

- № 38 від 02.03.2017 на суму 90 480,00 грн.;

- № 39 від 04.03.2017 на суму 20 880,00 грн.;

- № 40 від 04.03.2017 на суму 41 760,00 грн.;

- № 41 від 04.03.2017 на суму 222 720,00 грн.

Згідно п.3.1. Договору покупець після прийняття товару та необхідних документів зобовязаний провести оплату за товар в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дня поставки.

Поставка була здійснена у період з 02.02.2017р. по 04.03.2017р., строк оплати продукції відповідно настав з 02.03.2017р. по 04.04.2017р.

Доказів сплати цього боргу суду не надано, заборгованість на час розгляду справи у суді першої інстанції становила 4 698 000,00 грн, що підтверджувалося угодою про взаєморозрахунки (а.с.199 т.1) та не заперечувалося відповідачем.

15.03.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнипак КС" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Грінем" фактор (надалі третя-особа-2) було укладено договір факторингу №Ф15/03/2-17-01-Ф, згідно умов якого фактор зобов'язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до ТОВ "АТБ-Маркет" за договором №77311 від 01.04.2016р., з усіма додатковими угодами та додатками до нього, на загальну суму права вимоги, що становить 4 698 000,00 грн.

Відповідно до п.2.1. Договору факторингу право вимоги за основним договором, що передається, вважається переданим та наступає з моменту підписання цього договору.

Згідно п.3.1. Договору Фактор зобов'язується передати в розпорядження клієнта грошові кошти в розмірі 4 698 000,00 грн без ПДВ, яка сплачується шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта в установленому графіком розрахунків розмірі та строк з обов'язковим послідуючим зарахуванням боржником грошових коштів на рахунок нового кредитора у встановленому графіком розрахунків розмірі та строк.

В пункті 3.4. Договору сторони встановили, що винагорода фактора за надання послуг факторингу за цим договором складає 10 000,00 грн та підлягає сплаті клієнтом на користь фактора протягом шістдесяти банківських днів з моменту укладення цього договору.

Після підписання сторонами цього договору, клієнт зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про відступлення права вимоги за основним договором, але не пізніше 15.05.2017р. (п.2.4. Договору).

Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п.8.1. Договору). Згідно п.8.3. Договору Фактор має право на наступне відступлення прав грошової вимоги за основним договором, третім особам без погодження з Боржником або іншими особами з моменту укладання цього договору.

Сторонами договору факторингу було складено та підписано акт від 15.03.2017р. приймання-передачі документів, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв права вимоги за договором №77311 від 01.04.2016р. та оригінали документів, що підтверджують право вимоги клієнта до ТОВ "АТБ-Маркет".

В подальшому, 15.05.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Грінем" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Беседер Групп" - новий кредитор (надалі позивач) було укладено договір №ВП1505 про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за договором строком дії до виконання сторонами своїх зобовязань (п.10.1. договору).

Згідно умов даного договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги за договором №77311 від 01.04.2016р., укладеним між ТОВ "Юнипак КС" та ТОВ "АТБ-Маркет", з усіма додатковими угодами та додатками до нього, а саме, на загальну суму права вимоги, що становить 4698000,00 грн, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором на суму, що зазначена в цьому пункті даного договору з моменту укладення цього договору (п.2.1, 2.2. Договору).

Відповідно до п.3.1.6 Договору первісний кредитор зобов'язується протягом 5 робочих днів з моменту переходу до нового кредитора права вимоги надіслати боржнику, права вимоги до якого відступлені новому кредитору, письмові повідомлення про відступлення новому кредитору права вимоги. Підтвердженням належного повідомлення боржника про відступлення первісним кредитором права вимоги новому кредитору є докази його відправлення боржнику.

Ціна договору складає 51074 грн (п.4.1 Договору).

За актом приймання-передачі від 15.05.2017р. третя особа-2 передала позивачу документи на підтвердження права вимоги до відповідача (а.с. 215 т.1). В рахунок виконання умов цього договору 16.05.2017р. ОСОБА_4 сплатив 51 074 грн, про що позивачем надано копію квитанції (а.с.224 т.1).

Третя особа-2 направила відповідачу повідомлення від 15.05.2017р. про відступлення права вимоги, що підтверджується фіскальним чеком від 18.05.2017р. В свою чергу, позивач направив відповідачу вимогу від 18.05.2017р. про сплату заборгованості за договором з посиланням на відступлення права вимоги, у якій перелічені додатки, включаючи договір факторингу, договір про відступлення права вимоги, видаткові накладні, тощо.

Вказані повідомлення були отримані відповідачем 22.05.2017р., що останнім підтверджено у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях від 05.10.2017р.

Крім того, від імені ТОВ «Юнипак КС» відповідачу було направлено повідомлення, датоване 12.05.2017р., про відступлення права вимоги, яке останнім отримано 19.06.2017р. (а.с.68, 69, 72 т.2, а.с.3 т.3).

Відповідач заборгованість новому кредитору не сплатив, посилаючись на невизначеність кредитора, та позивач звернувся до суду з цим позовом про примусове стягнення боргу 4698 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За наведеними вище обставинами між відповідачем та третьою особою-1 склалися правовідносини з постачання товару, та згідно ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні покупцеві товар, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

Пунктом 8.18 Договору №77311 від 01.04.2016р. передбачено обов'язок постачальника не передавати (не уступати) третім особам права вимоги за даним договором без попередньої письмової згоди покупця.

Втім, первісно право вимоги перейшло до третьої особи-2 на підставі договору факторингу №Ф15/03/2-17-01-Ф від 15.03.2017р.

Правовідносини факторингу врегульовані спеціальними нормами Цивільного кодексу України та відповідно до статті 1077 Кодексу за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Пунктом 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Як встановлено судом вище, між третьою особою-1 (клієнт) та третьою особою-2 (фактор) було укладено договір факторингу №Ф15/03/2-17-01-Ф від 15.03.2017р. Право на здійснення фінансових операцій, зокрема факторингу, третя особа-2 має на підставі Свідоцтва від 14.11.2013р., виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (а.с.102, 103 т.2).

Відповідач та третя особа-3 заперечують проти цього договору.

В силу ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини).

Відповідач та третя особа-3 не навели такої обставини чи прямої вказівки закону щодо нікчемності такого договору, а суд першої інстанції їх не встановив. Суд апеляційної інстанції також не вбачає підстав для визнання такого договору нікчемним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Сторонами не оспорювалась дійсність договору факторингу в судовому порядку, тому в силу ст. 204 Цивільного кодексу України вказаний договір є дійсним.

Посилання відповідача та суду першої інстанції на невідповідність спірного договору правовій конструкції факторингу у звязку з тим, що ним передбачено відступлення права грошової вимоги з моменту його укладення та відсутності фінансування клієнта колегія суддів вважає такими, що не відповідають положенням ст. 1077 Цивільного кодексу України, згідно з якою за договором факторингу фактор передає або зобовязується передати клієнту грошові кошти.

У спірному договорі факторингу сторони визначили зобовязання фактора передати грошові кошти клієнту (р.3 договору) та склали графік розрахунків, згідно якого фактор повинен був сплатити клієнту кошти в період з 25.05.2017р. по 22.06.2017р. (а.с.217-223 т.1).

Посилаючись на те, що сторонами не виконувалися умови договору факторингу, зокрема п.3.1, 3.4 договору, а саме: не надано доказів фінансування фактором клієнта, доказів перерахування винагороди фактору та не надано доказів повідомлення боржника, в строк до 15.05.2017р., про відступлення права вимоги за основним договором, суд першої інстанції зробив висновок, що укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Грінем" та ТОВ "Юнипак КС" договір № Ф15/03/2017-01-Ф від 15.03.2017р. не є договором факторингу, оскільки за вказаним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, тому відсутні підстави вважати, що метою укладення даного договору є отримання прибутку. Тобто, за змістом договору факторингу, сторонами фактично було укладено договір відступлення права вимоги. Та відмовив на підставі цього в позові, посилаючись на п. 8.18 Договору №77311 від 01.04.2016р. про заборону уступки права вимоги.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, та як було встановлено вище вказаний договір не являється нікчемним та в судовому порядку недійсним не визнано. Відповідно до ст. 1080 Цивільного кодексу України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Відсутність фінансування і оплат з боку фактора на користь клієнта не свідчать про удаваність правочину, а є наслідком неналежного виконання сторонами своїх зобовязань за договором факторингу, тоді як ст.215 Цивільного кодексу України повязує недійсність правочину з недодержанням вимог закону сторонами в момент його вчинення, а не з обставинами подальшого виконання сторонами умов цього правочину. Прострочення повідомлення боржника про заміну кредитора не впливає на обовязок боржника сплатити кошти після отримання такого повідомлення, якщо до отримання повідомлення борг не було сплачено первісному кредиторові (ст. 516 ЦК України).

Умовами п. 8.3. договору №Ф15/03/2017-01-Ф від 15.03.2017р. передбачено, що фактор має право на наступне відступлення права грошової вимоги за основним договором третім особам без погодження з боржником або з іншими особами з моменту укладання цього договору, що узгоджується з положеннями ст. 1083 Цивільного кодексу України.

Нікчемність договору №ВП1505 від 15.05.207р. про відступлення права вимоги грошових зобов'язань сторонами не доведена та судом не встановлена, сторони не оспорювали його в судовому порядку. Отже, в силу ст. 204 Цивільного кодексу України він є дійсним та породжує права і обовязки сторін, а висновок суду першої інстанції, що фактор не мав права відступати своє право вимоги іншій особі не грунтується на вище наведених положеннях закону.

За встановлених обставин Товариство з обмеженою відповідальністю "Беседер Групп" є новим кредитором та належним позивачем у справі.

Факт повідомлення боржника (відповідача) про заміну кредитора у зобовязанні підтверджуються повідомленнями від 15.05.2017р. про відступлення права вимоги та від 18.05.2017р. про сплату заборгованості за договором з посиланням на відступлення права вимоги, у якій перелічені додатки, включаючи договір факторингу, договір про відступлення права вимоги, видаткові накладні, тощо. Вказані повідомлення були отримані відповідачем 22.05.2017р., що ним визнано у відзиві на позов. Посилання на те, що ним не отримано повідомлення саме від первісного кредитора ТОВ «Юнипак КС», що дає йому сумнів у дійсності договорів про заміну кредитора, суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав повідомлення від клієнта або фактора. Повідомлення від фактора останнім отримано. Первісний боржник вимог про сплату боргу до нього не предявляв та у своїх поясненнях до суду від 27.06.2017р. (а.с.100 т.2) підтвердив відступлення права вимоги.

Також, у додатках до вимоги від 18.05.2017р., яку отримав відповідач, були зазначені всі документи, що підтверджували перехід права вимоги до позивача. Відповідачем заперечення щодо отримання цих додатків не підтверджені жодними доказами, як-то акт про відсутність документів у поштовому вкладенні, тощо.

Разом з тим, позивач повторно направив боржнику всі документи на підтвердження свого права вимоги, що підтверджується описом вкладення у лист з оголошеною цінністю та фіскальним чеком від 26.06.2017р.

Отже, належним виконанням своїх зобовязань відповідачем після 22.05.2017р. є сплата заборгованості в сумі 4 698 000,00 грн саме позивачу у справі.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач в суді апеляційної інстанції надав докази сплати 24.07.2017р. боргу у сумі 4346996,43 грн на користь ТОВ «Юнипак КС» та вважає, що частково виконав свої зобовязання належним чином.

Незважаючи на те, що судом першої інстанції новому боржнику було відмовлено в позові (рішення суду від 13.07.2017р.), рішення суду не набрало законної сили, оскільки позивачем 20.07.2017р. була подана апеляційна скарга, копія якої була направлена в тому числі і відповідачу, тому останній не мав підстав вважати позивача неналежним кредитором до набрання рішенням суду законної сили та сплата ним частини боргу на користь особи, яка не являється кредитором не є належним виконанням свого зобовязання.

Зі змісту статей 512, 514 ЦК України випливає, що законодавець передбачив право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу відступлених прав. При цьому, тільки якщо на момент переходу права вимоги зобов'язання виконано, угода про заміну кредитора у зобов'язанні не породжує жодних прав та обов'язків (лист Вищого господарського суду України від 20.10.2015р. № 01-06/1837/15 "Про доповнення інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011р. N 01-06/249 "Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів").

Апеляційний суд повно та всебічно дослідивши всі обставини справи приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача боргу 4 698 000,00 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції як прийняте при невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного застосування норм матеріального права, підлягає скасуванню відповідно до п.3,4 ч.1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по апеляційній скарзі покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Беседер Групп", м. Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017р. у справі № 904/6226/17 задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2017р. у справі № 904/6226/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-Маркет" 52005, смт. Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, вул. Василя Сухомлинського,76, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Беседер Групп" 49000, м. Дніпро, вул. Героїв Крут,17, заборгованість 4 698 000,00 грн (чотири мільйони шістсот девяносто вісім тисяч грн 00 коп), витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви 70 470,00 грн (сімдесят тисяч чотириста сімдесят грн 00 коп), витрати по апеляційній скарзі - 77 517,00 грн (сімдесят сім тисяч пятсот сімнадцять грн 00 коп), про що видати накази.

Відповідно до ст. 116, 117 Господарського процесуального кодексу України видачу наказів на виконання цієї постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з часу її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови складений 13.10.2017р.

Головуючий суддя Л.П. Широбокова

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.Л. Кузнецова