ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.10.17р. Справа № 904/7832/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (м. Київ)

до відповідача-1: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (м.Дніпро);

відповідача-2: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м. Дніпро);

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Мушкетер" (м. Дніпро)

про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - представник (довіреність від 20.09.2017);

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач-1) та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач-2), в якій просить суд:

- в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Мушкетер" за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 в розмірі 6 751 051 грн. 44 коп., яка складається з: 3 650 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом; 2 971 200 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 92 221 грн. 82 коп. - розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків; 10 129 грн. 62 коп. - сума 3% річних від суми прострочених відсотків; 27 500 грн. 00 коп. - штраф, на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 04/09/304/11-КЛТ від 27.09.2012, а саме:

- компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, модель 3265, заводський № 65220, інв. №04100011, рік випуску 1991;

- компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, заводський № 80971, інв. №04100004, рік випуску 1987;

- компресор гвинтовий F2MS3 - 900, модель 5102, заводський № 19168, інв. №04100009, рік випуску 1984;

- компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, модель 13189900, заводський № 64512, інв. №04100006, який належить Фізичній особі- підприємцю ОСОБА_1 на праві власності;

- в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Мушкетер" за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 в розмірі 6 751 051 грн. 44 коп., та складається з: 3 650 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом; 2 971 200 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 92 221 грн. 82 коп. - розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків; 10 129 грн. 62 коп. - сума 3% річних від суми прострочених відсотків; 27 500 грн. 00 коп. - штраф, на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" звернути стягнення на предмет застави за договором застави №04/09/302/11-КЛТ від 18.08.2011, а саме:

- конденсатор випарювальний "Балтимор", модель VXM6180, заводський № 89-1309Н, рік випуску 2005;

- конденсатор випрювальний "Грассо", модель PEDC1OO, заводський № НО41850, рік випуску 2004;

- сепаратор, модель KSA 6-01-076, заводський № 1722740, інв. № 04200003, рік випуску 2002, які належать Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 на праві власності;

- визначити спосіб реалізації предметів застави, шляхом продажу предметів застави на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.08.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 11.09.2017; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Мушкетер".

Від позивача електронною поштою надійшло клопотання (вх.суду 49369/17 від 08.09.2017), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість з'явлення до суду його представника через перебування на лікарняному.

Від відповідача-1 надійшло клопотання (вх.суду 49540/17 від 11.09.2017), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість його представника в іншому судовому засіданні.

У судове засідання 11.09.2017 представники позивача, відповідачів-1,2 та третьої особи не з'явилися, витребуваних судом документів не надали. При цьому, судом було враховано наявність клопотань позивача та відповідача-1 про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 11.09.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 27.09.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі, а також задоволенням клопотань позивача та відповідача-1.

Від позивача надійшов супровідний лист (вх.суду 52132/17 від 22.09.2017), в якому він просив суд долучити до матеріалів справи витребувані ухвалою суду документи.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 52139/17 від 22.09.2017), в якому він просив суд відкласти розгляд справи, посилаючись на неможливість з'явлення до суду його представника через перебування на лікарняному.

Від позивача електронною поштою надійшла заява (вх.суду 52766/17 від 27.09.2017), в якій він просив суд провести розгляд справи без участі його представника, а у випадку необхідності такої участі - відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість представника в іншому судовому процесі.

Від позивача надійшло клопотання (вх.суду 52952/17 від 27.09.2017), в якому він просив суд продовжити строк вирішення спору на 15 днів, у зв'язку з необхідністю надання додаткових доказів.

Судом було задоволено вказане клопотання позивача та ухвалою суду від 27.09.2017 строк вирішення спору було продовжено на 15 днів, терміном по 24.10.2017 включно.

У судове засідання 27.09.2017 з'явилися представники позивача та відповідача-1.

Представники відповідача-2 та третьої особи у судове засідання 27.09.2017 не з'явилися, причин нез'явлення суду не повідомили, витребуваних судом документів не надали. При цьому, судом було зауважено, що в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення відповідача-2 та третьої особи про день, час та місце судового засідання (а.с.198, 202-203), у зв'язку з чим у судовому засіданні 27.09.2017 судом було розпочато розгляд справи по суті.

Представником позивача у судовому засіданні 27.09.2017 було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування. Також, представник позивача просив суд залишити без розгляду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його не актуальністю.

У судовому засіданні 27.09.2017 представником відповідача-1 заявлено усне клопотання про повернення позовної заяви без розгляду, у відповідності до статті 63 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на те, що позивачем об'єднано неоднорідні позовні вимоги, які обґрунтовані різними підставами. Судом відхилено вказане клопотання, у зв'язку з тим, що повернення позовної заяви є неможливим на стадії розгляду справи по суті. У судовому засіданні 27.09.2017 представником відповідача-1 також було заявлено усне клопотання про витребування у позивача заяви про надання згоди дружини на укладання договору застави, оскільки відповідно до норм Сімейного кодексу України така згода є обов'язковою. Представник відповідача-1 відзиву на позов не надав, але у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та наполягав на задоволенні клопотання про витребування доказів.

Під час обговорення обставин справи судом було зауважено, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, суд вважає за необхідне витребувати додаткові докази.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 27.09.2017 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 10.10.2017, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін та витребування документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції. Крім того, судом здійснені всі можливі заходи щодо всебічного та повного з'ясування фактичних обставин справи; розгляд справи неодноразово відкладався, з метою надання сторонам можливості реалізувати принцип змагальності, рівності всіх учасників процесу перед законом та судом, забезпечення участі представників у судовому засіданні та надання додаткових доказів в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Від позивача електронною поштою надійшла заява (вх.суду 55278/17 від 10.10.2017), в якій він просив суд провести розгляд справи без участі його представника, а у випадку необхідності такої участі - відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість представника в іншому судовому процесі.

Від позивача надійшли письмові пояснення (вх.суду 55241/17 від 10.10.2017), в яких він, на виконання вимог ухвали суду, надав такі пояснення:

- відносно згоди подружжя на передачу в заставу банку майна, яке є предметом спору за даним позовом позивач вказав, що договори застави з обома відповідачами були укладені саме від імені фізичної особи - підприємця, тобто, зазначені договори повязані з їх підприємницькою діяльністю і не були укладені в інтересах сімї; договори застави рухомого майна не підлягають обовязковій державній реєстрації і не підлягають обовязковому посвідченню нотаріально. Відповідачами не доведено, що передане в заставу майно перебуває в сумісній власності, а також коли і на підставі чого таке право власності ними було набуто. Оскільки суду такі обставини не відомі, то і зробити висновок про перебування майна у спільній сумісній власності на сьогодні неможливо. Більше того, законодавством України не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя. Відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 у справі № 6-1587цс16. На теперішній час договори застави не визнані недійсними, отже, наслідків відсутності згоди подружжя на передачу майна в заставу банку не несе. Більше того, згода на передачу майна від дружини ОСОБА_1 банком була отримана додатково під час укладення договору застави;

- щодо нарахування пені та 3% річних на прострочену суму відсотків позивач пояснив таке: кінцевий строк повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору встановлено 15.08.2014, тому позичальник повинен погасити всю заборгованість за кредитним договором (як за тілом кредиту так і за нарахованими відсотками) саме до 15.08.2014. Оскільки кінцевий строк повернення кредиту минув, зазначене зобовязання безперервно порушується весь цей час, починаючи з 15.08.2014, і обовязок позичальника погасити всю заборгованість за кредитним договором безперервно існує з 15.08.2014. Тобто, відсотки, нараховані за користування кредитом поза межами строку кредитування, після 15.08.2014, позичальник повинен сплатити відразу після їх нарахування, оскільки строк повного погашення заборгованості вже минув. Таким чином, умови кредитного договору щодо сплати поточних відсотків в строк з 1 по 10 число місяця, після спливу строку для повного погашення заборгованості, застосовуватися не може. Тому і пеня, і 3% річних на прострочені відсотки банк нараховує не з 11 числа місяця, як то було би до 15.08.2014, а відразу після їх нарахування, оскільки вони є простроченими з 15.08.2014. Відсотки банком нараховуються в останній день місяця, тому 1 числа наступного місяця вони вже мають бути сплачені позичальником, а відтак вони вважаються простроченими відразу після їх нарахування;

- щодо повідомлення відповідачів про заміну кредитора позивач пояснив слідуюче: відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 пунктом 7.6. на покупця покладено обовязок надіслати кожному позичальнику повідомлення про відступлення права вимоги. Такі повідомлення направлялися, копії надаються суду. В будь-якому випадку ненадсилання такого повідомлення не несе ніяких правових наслідків для сторін договору купівлі-продажу права вимоги. Договір на теперішній час є дійсним, як і права вимоги за ним. Більше того, ОСОБА_1 є засновником та директором ТОВ "Фірма "Мушкетер", яке, відповідно до виписок по рахункам і розрахунку заборгованості після відступлення права вимоги, протягом 2013 - 2014 років неоднаразово сплачувало заборгованість за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011, а 30.09.2013 між АТ "Дельта Банк" та позичальником було укладено Додатковий договір № 7 до кредитного договору, тому стверджувати, що ОСОБА_1 не було відомо про відступлення права не можна, а сам боржник своїми діями визнав набуття АТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитним договором № 04/14/11-КЛТ від 16.11.2011;

- щодо сум кредиту та відсотків, права вимоги за якими були передані АТ "Дельта Банк" позивач пояснив таке: на підставі виписок ПАТ "Кредитпромбанк", які надані суду, можна зробити висновок про наявність заборгованості ТОВ "Фірма "Мушкетер" за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 станом на 26.06.2013 в розмірі 4 550 000 грн. 00 коп. за тілом кредиту та 18 180 грн. 82 коп. Саме на таку суму АТ "Дельта Банк" набув право вимоги за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 відповідно до договору купівлі-продажу права вимоги. У виписках зазначено, що 26.06.2013 на підставі договору купівлі-продажу права вимоги, укладеному з АТ "Дельта Банк", відбулось згортання балансу за рахунками боржника в ПАТ "Кредитпромбанк", а саме: на суми 1 650 000 грн. 00 коп., 1 900 000 грн. 00 коп., та 1 000 000 грн. 00 коп., що в сумі складає 4 550 000 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом та дорівнює сумі заборгованості станом на 26.06.2013, зазначеній в наданому суду розрахунку заборгованості. По нарахованим, але несплаченим відсоткам так само відбулось згортання балансу ПАТ "Кредитпромбанк" на суми 3 945 грн. 21 коп., 6 739 грн. 72 коп., 7 495 грн. 89 коп., що в сумі складає 18 180 грн. 82 коп. Саме така сума заборгованості по відсотках станом на 26.06.2013 зазначена в розрахунку заборгованості АТ "Дельта Банк". У виписках ПАТ "Кредитпромбанк" /АТ "Дельта Банк" зазначений кожен випадок видачі кредиту/нарахування відсотків, а також кожен випадок сплати кредиту/відсотків, що дозволяє зробити висновок про розмір заборгованості ТОВ "Фірма "Мушкетер" за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 як на момент відступлення права вимоги (26.06.2013), так і на момент подання АТ "Дельта Банк" позову. До вказаних пояснень позивач долучив: копію згоди ОСОБА_2 на передачу ОСОБА_1 майна в заставу ПАТ "Кредитпромбанк" від 27.09.2012; копію повідомлення про заміну кредитора, направленого на адресу ТОВ "Фірма «Мушкетер"; копію повідомлення про заміну кредитора, направленого на адресу ОСОБА_1; меморіальні ордери та виписки по рахункам ТОВ "Фірма "Мушкетер" за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 (Кредитпромбанк); розрахунок заборгованості за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011; копію постанови ВСУ від 12.10.2016 у справі № 6-1587цс16.

У судове засідання 10.10.2017 з'явився представник позивача.

Представники відповідачів-1,2 та третьої особи у судове засідання 10.10.2017 не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, витребуваних судом документів не надали, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача-1 судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.08.2017, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача-1 є: 49000, АДРЕСА_1, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача-1 (а.с.166-167 том 1).

Більше того, представник відповідача-1 про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 27.09.2017, в якому приймав участь його представник (а.с.225-226 том 1).

Будь-яких клопотань відповідач-1 не подав. При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

На підтвердження адреси відповідача-2 судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.08.2017, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача-1 є: 49000, АДРЕСА_2, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача-2 (а.с.164-165 том 1).

При цьому, поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду від 27.09.2017, було вручено відповідачу-2 05.10.2017, що підтверджується поштовим повідомленням № 717 (№ 579), яке повернулося до суду з відповідною відміткою про отримання (а.с.36 том 2).

На підтвердження адреси третьої особи судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.08.2017, з якого вбачається, що місцезнаходженням третьої особи є: 49045, м. Дніпро, Індустріальний район, вулиця Єсеніна, будинок 24, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача-2 (а.с.168-171 том 1).

При цьому, конверти з ухвалами суду від 14.08.2017, 11.09.2017 та від 27.09.2017 були повернуті за зворотною адресою з довідками Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" форми 20 "Причина повернення - за зазначеною адресою така організація відсутня" та "Причина повернення - за закінченням встановленого терміну зберігання" (а.с.175-176, 202-203).

Конверт з ухвалою суду від 27.09.2017 не було повернуто за зворотною адресою, не повернулося також поштове повідомлення про її отримання третьою особою.

В той же час, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Так, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення третьої особи про час та місце розгляду справи, а саме: юридична адреса, на яку надсилалась кореспонденція суду третій особі, підтверджена витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 09.08.2017; судом було здійснено відстеження поштового відправлення суду на адресу третьої особи, шляхом формування витягу з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання вказаного поштового відправлення суду, а також виготовлялася копія реєстру № 232 від 28.09.2017 на відправку рекомендованої пошти з повідомленням. Із вказаних доказів вбачається, що третій особі ухвала суду від 27.09.2017 була вручена 03.10.2017, про що мається відповідна відмітка у витягу з сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" (а.с.33-34 том 2).

Також, суд вважає за необхідне вказати таке.

Відповідно до пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі, коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 14.08.2017, 11.09.2017 та від 27.09.2017 були надіслані всім учасникам судового процесу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Суд приходить до висновку, що відповідачі-1,2 та третя особа про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином та завчасно, оскільки ухвали суду від 14.08.2017, 11.09.2017 та від 27.09.2017 були надіслані на адреси відповідачів-1,2 та третьої особи, які підтверджені Спеціальними витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та отримані відповідачами-1,2 та третьою особою завчасно.

Крім того, будь-яких клопотань чи заперечень відповідачі-1,2 та третя особа протягом всього часу розгляду справи (протягом двох місяців) не подали.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті і розгляд справи можливий без присутності представників відповідача-1,2 та третьої особи.

У судовому засіданні 10.10.2017 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, що наведені ним у позовній заяві. Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Також, представником позивача у судовому засіданні 10.10.2017 повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідачі та третя особа жодних проплат не здійснювали. Представник позивача наголошував також на тому, що неявка у судове засідання представників відповідачів-1,2 та третьої особи не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Отже, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.10.2017 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 18.08.2011 між Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (далі банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Мушкетер" (далі позичальник, третя особа) було укладено кредитний договір № 04/09/11-КЛТ (далі кредитний договір, а.с.20-26 том 1) в пункті 1.1 якого вказано, що договором встановлена процедура та умови надання банком кредитних коштів позичальнику в межах загальної суми 5 500 000 грн. 00 коп., процедура та умови повернення позичальником отриманого кредиту, нарахування і сплати процентів за отримання кредиту, а також взаємні права та зобовязання сторін.

Відповідно до пункту 1.2. кредитного договору, зобовязання банку щодо надання кредитів та зобовязання позичальника щодо повернення кредитів, сплати процентів, а також інші права та зобовязання сторін, передбачені договором, виникають з моменту укладання сторонами додаткових угод про надання кредитів, які є невідємними частинами кредитного договору, в сумах, зазначених в таких додаткових угодах. Строк користування кожним окремим кредитом в межах загальної суми, встановленої пунктом 1.1. кредитного договору та термін його кінцевого повернення, визначається додатковими угодами, але не пізніше строку, встановленого пунктом 3.4.5. договору.

Згідно з умовами пункту 3.4.5. кредитного договору, позичальник зобовязався повністю погасити заборгованість за кредитами не пізніше 15.08.2014.

Відповідно до пункту 3.4.3. кредитного договору проценти сплачуються 25 числа кожного місяця, у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом та у день погашення заборгованості у строки, передбачені умовами кредитного договору та додатковими угодами до нього.

Згідно з пунктом 3.4.9. кредитного договору, позичальник зобовязався у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісіями, сплатити банку пеню за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісіями.

В процесі виконання вказаного кредитного договору між банком та позичальником було укладено низку додаткових угод про зміну його умов, які є його невідємними частинами (а.с.27-54 том 1).

Так, 18.08.2011 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до пункту 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 2 000 000 грн. 00 коп., зі строком повернення кредиту не пізніше 17.08.2012, процентна ставка встановлена в розмірі 16,8 % річних (а.с.27-28 том 1).

Крім того, 18.08.2011 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, відповідно до пункту 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 2 000 000 грн. 00 коп., зі строком повернення кредиту не пізніше 17.08.2012, процентна ставка встановлена в розмірі 16,8 % річних (а.с.29-30 том 1).

Також, 18.08.2011 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до пункту 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 500 000 грн. 00 коп., зі строком повернення кредиту не пізніше 17.08.2012, процентна ставка встановлена в розмірі 16,8 % річних (а.с.31-32 том 1).

27.09.2012 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 4 до кредитного договору, відповідно до пункту 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 2 100 000 грн. 00 коп., зі строком повернення кредиту: до 30.06.2013 - 600 000 грн. 00 коп.; до 31.07.2013 - 750 000 грн. 00 коп.; до 31.08.2013 - 750 000 грн. 00 коп., процентна ставка встановлена в розмірі 28 % річних (а.с.33-34 том 1).

Також, 27.09.2012 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, відповідно до пункту 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 900 000 грн. 00 коп., зі строком повернення кредиту не пізніше 26.09.2013, процентна ставка встановлена в розмірі 28 % річних (а.с.35-36 том 1).

Крім того, 27.09.2012 між банком та позичальником було укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору, відповідно до пункту 1 якої позичальнику надано кредит в сумі 1 000 000 грн. 00 коп., зі строком повернення кредиту не пізніше 26.09.2013, процентна ставка встановлена в розмірі 28 % річних (а.с.37-38 том 1).

В подальшому, 27.09.2012 між банком та позичальником було укладено договір про внесення змін до кредитного договору № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011, відповідно до якого кредитний договір було укладено в новій редакції (а.с.41-48 том 1).

Зокрема, відповідно у пунктах 2.8.1. та 2.8.2 кредитного договору передбачено збільшення процентної ставки на 3% ніж та, що встановлена в додаткових угодах, за порушення пунктів 3.4.10, 3.4.11 кредитного договору, без додаткового погодження таких змін із позичальником.

Відповідно до пункту 5.2. кредитного договору за ненадання позичальником кредитору у встановлені договором строки будь-яких документів, обовязковість надання яких передбачено кредитним договором, позичальник сплачує штраф у розмір 0,1% від суми кредиту за кожний випадок, але не більше 1 000 грн. за кожний випадок.

Відповідно до пункту 5.3. кредитного договору у разі прострочення виконання грошового зобовязання, встановленого пунктом 3.4.5 договору, на вимогу банку, згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний сплатити 25% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Доказів визнання недійсним або розірвання вказаного кредитного договору сторонами суду не надано.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, а тому саме умови укладеного сторонами кредитного договору № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 підрозділу І розділу III Цивільного кодексу України, регулюють права та обов'язки сторін, що виникають при одержанні та поверненні кредиту.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із нормами статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Як вбачається з матеріалів справи, банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши третій особі кредитні кошти, що підтверджується меморіальними ордерами та випискою по особовим рахункам (а.с. 89-151 том 1, 10-24 том 2).

Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як було вказано вище, розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами визначався у додаткових угодах до кредитного договору.

Крім того, 14.05.2013 між банком та позичальником було укладено договір про внесення змін № 1 до додаткової угоди № 4 від 27.09.2012, додаткової угоди № 5 від 27.09.2012 та додаткової угоди № 6 від 27.09.2012 до кредитного договору № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011, відповідно до якого процентна ставка за вказаними додатковими угодами була встановлена в розмірі 28% річних, а з 14.05.2013 у розмірі 24% річних. Також, позичальник взяв на себе зобов'язання щодо відкриття зарплатного проекту в АТ "Дельта Банк" в термін до 01.07.2013, а в разі невиконання такої умови позичальнику з 01.07.2013 встановлюється відсоткова ставка на рівні 30% річних (а.с.39-40 том 1).

З матеріалів справи також вбачається, що 26.06.2013 між Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (далі первісний кредитор) та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі новий кредитор, позивач) був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого первісним кредитором здійснено на користь нового кредитора відступлення своїх прав вимоги за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою "Мушкетер", а також повязаних з ним договором(ами) іпотеки, договором(ами) застави та/або договором(ами) поруки (далі разом кредитні документи).

В результаті відступлення новий кредитор з 26.06.2013 є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними документами (включаючи, без обмеження, права на всі платежі за кредитним(и) договором(ами), всі права іпотекодержателя за договором(ами) іпотеки, та всі права заставодержателя за договором(ами) застави, та всі права кредитора за договором(ами) поруки). Відступлення не призводить до будь-яких змін обсягу та обовязків за кредитними документами. Зокрема, незмінними залишаються суми, що підлягають сплаті, та строки їх сплати відповідно до умов кредитного договору № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011.

Судом також враховано, що в матеріалах справи наявні докази повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "Мушкетер" (а.с.4-7 том 2).

Крім того, останнім додатковим договором № 7 від 30.09.2013, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірми "Мушкетер" (далі - позичальник, третя особа) сторони дійшли згоди викласти текст договору в новій редакції (а.с.49-54 том 1).

Так, пунктом 1.1.1 додаткового договору № 7 визначено, що надання кредиту позичальнику здійснюється окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 5 500 000 грн. 00 коп. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 15.08.2014.

Відповідно до пункту 3.3. додаткового договору № 7, позичальник зобовязаний дотримуватись положень кредитного договору, протягом строку використання кредиту сплачувати проценти, повернути кредитору у повному обсязі кредит зі сплатою процентів та комісій кредитора та можливих штрафних санкцій, у терміни, вказані в кредитному договорі.

Відповідно до пункту 2.7. кредитного договору проценти сплачуються щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані відсотки, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Пунктом 4.1 додаткового договору № 7 визначено, що у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

У випадку порушення позичальником вимог пункту 3.3 договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,1 % від суми кредиту за кожний випадок порушення (пункт 4.2 додаткового договору № 7).

У випадку невиконання позичальником зобовязань, визначених пунктом 3.3 додаткового договору № 7, протягом більше 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобовязаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за кредитним договором дія кредитного договору припиняється. Виконання позичальником даного обовязку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника (пункт 4.3 додаткового договору № 7).

Як вбачається з матеріалів справи, банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши кредитні кошти в користування позичальника, що підтверджується додатковими угодами до кредитного договору, меморіальними ордерами, виписками по рахункам боржника та розрахунком заборгованості.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, як вказує позивач, третьою особою зобовязання за кредитним договором в частині повного та своєчасного повернення наданого кредиту та сплати процентів за користування кредитом у повному обсязі не виконані, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість станом на 24.07.2017 в сумі 6 751 051 грн. 44 коп., яка складається з:

- 3 650 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом;

- 2 971 200 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками;

- 92 221 грн. 82 коп. - розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків;

- 10 129 грн. 62 коп. - сума 3% річних від суми прострочених відсотків;

- 27 500 грн. 00 коп. - штраф.

Так, судом були перевірені здійснені позивачем розрахунки вказаних сум (а.с.87-88 том 1, а.с.8-9 том 2), внаслідок чого було встановлено, що розрахунки є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам договору, вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

З приводу заявлених до стягнення пені та штрафу суд зазначає слідуюче.

Відповідно до пункту 3.3.8. кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом дії договору, щоквартально, не пізніше двадцятого числа першого місяця кварталу наступного за звітним, надавати кредиторові належним чином засвідчені копії: бухгалтерського балансу (форма 1) (підпункт 3.3.8.1. договору); звіту про фінансові результати (форма 2) (підпункт 3.3.8.2. договору); розшифровки дебіторської та кредиторської заборгованості за встановленою кредитором формою (підпункт 3.3.8.3. договору); щороку, не пізніше 25 числа другого місяця року, наступного за звітним, надавати кредиторові належним чином засвідчені (підпункт 3.3.8.4. договору); бухгалтерський баланс на рік (форма 1) (підпункт 3.3.8.5. договору); звіт про фінансові результати за рік (форма 2) (підпункт 3.3.8.6. договору); надавати за вимогою кредитора інші документи (підпункт 3.3.8.7. договору).

Згідно зі пунктом 4.3. кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених пунктом 3.3. договору, протягом 10 календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання договором, на одинадцятий календарний день строк користування кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за договором дія договору припиняється. Виконання позичальником даного обов'язку не потребує від кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до позичальника.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що умови пунктів 3.3.8. та 3.3.13.2. кредитного договору були позичальником порушені, у зв'язку з чим за кожен випадок такого порушення позивач розрахував штраф (5 500 грн. х 5) (відповідно до пункту 4.2.). В даному випадку суд вважає, що саме відповідачі зобов'язані були довести наявність обставин з належного виконання позичальником умов вказаних пунктів договорів та відсутності підстав для нарахування штрафу за їх порушення.

При цьому, доказів подання позивачу звітності у вказаних позивачем періодах відповідно до умов договору та доказів страхування предметів забезпечення відповідачі не надали, доводів позивача щодо наявності підстав для нарахування штрафу протягом двох місяців розгляду справи в суді не спростували; будь-яких обставин щодо неправомірності їх нарахування у судовому засіданні 27.09.2017 (в якому приймав участь представник відповідача-1) суду не повідомив.

Приймаючи рішення щодо позовних вимог в цій частині, суд виходив із наступного.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України .

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України .

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 № 42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Згідно з нормами статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантiєю, заставою, притриманням, завдатком.

Так, з метою належного виконання зобовязань позичальником за кредитним договором, 18.08.2011 між Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (заставодержатель) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - майновий поручитель, відповідач-2) було укладено договір застави № 04/09/302/11-КТЛ (а.с.55-58), відповідно до умов якого заставодавець передає у забезпечення зобов'язань боржника за кредитним договором, а заставодержатель приймає у заставу таке майно: виробниче обладнання, що належить заставодавцю, а саме: конденсатор випарювальний "Балтимор", модель VXM6180, заводський № 89-1309Н, рік випуску 2005, заставна вартість 226 758 грн.; конденсатор випарювальний "Грассо", модель PЕDC100, заводський №НО41850, рік випуску 2004, заставна вартість 226 758 грн.; сепаратор, модель КSA 6-01-076, заводський № 1722740, інв. № 04200003, рік випуску 2002, заставна вартість 1 477 229 грн. У разі набуття заставодержателем підстав для звернення стягнення на майно, у відповідності до положень розділу 4 договору, заставодержатель вправі звернути стягнення на майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню у відповідності до положень розділу 4 договору, на умовах передбачених договором. Заставлене майно оцінюється сторонами в сумі 1 930 745 грн. 00 коп. (пункти 1.1., 1.2. та 1.4. договору застави № 04/09/302/11-КТЛ).

У пункті 1.3. договору застави № 04/09/302/11-КТЛ визначено істотні умови кредитного договору № 04/09/11-КТЛ від 18.08.2011, а саме:

- розмір основного зобов'язання - 5 500 000 грн. 00 коп.;

- процентна ставка за користування кредитним коштами - згідно додаткових угод до кредитного договору;

- термін повернення кредитних коштів - згідно додаткових угод до кредитного договору, але не пізніше 15.08.2014 включно;

- порядок виконання основного зобов'язання - згідно додаткових угод до кредитного договору;

- відповідальність за порушення зобов'язань за кредитним договором - пеня за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісією.

У пункті 2.1. договору застави № 04/09/302/11-КТЛ сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання боржником зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором.

Право застави у заставодержателя виникає з моменту підписання договору (пункт 2.2. договору).

У розділі 4 договору застави № 04/09/302/11-КТЛ сторони погодили порядок звернення стягнення на майно, а саме:

- за рахунок майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов договору (пункт 4.1. договору застави № 04/09/302/11-КТЛ);

- заставодержатель набуває права звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору, або порушення заставодавцем умов договору (пункт 4.2. договору застави № 04/09/302/11-КТЛ);

- звернення стягнення на заставлене майно здійснюється згідно з Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" шляхом укладання заставодержателем договору купівлі продажу третіми особами. Ціна договору купівлі-продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної в пункті 1.4. договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки суб'єктом оціночної діяльності, визначеного заставодержателем самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 № 2658-ІІІ на рівні не нижче звичайної (пункт 4.3. договору застави № 04/09/302/11-КТЛ).

Крім того, з метою належного виконання зобовязань позичальником за кредитним договором, 27.09.2012 між Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (заставодержатель) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - майновий поручитель, відповідач-1) було укладено договір застави № 04/09/304/11-КТЛ (а.с.59-62), відповідно до умов якого заставодавець передає у забезпечення зобов'язань боржника за кредитним договором, а заставодержатель приймає у заставу таке майно: виробниче обладнання, що належить заставодавцю, а саме: компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, модель 3265, заводський №65220, інв. №04100011, рік випуску 1991, заставна вартість 748 863 грн.; компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, модель б/н, заводський № 80971, інв. № 04100004, рік випуску 1987, заставна вартість 644 022 грн.; компресор гвинтовий F2MS3 - 900, модель 5102, заводський №19168, інв. № 04100009, рік випуску 1984, заставна вартість 779 955 грн.; компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, модель 13189900, заводський № 64512, інв. № 04100006, заставна вартість 599 090 грн. У разі набуття заставодержателем підстав для звернення стягнення на майно, у відповідності до положень розділу 4 договору, заставодержатель вправі звернути стягнення на майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню у відповідності до положень розділу 4 договору, на умовах передбачених договором. Заставлене майно оцінюється сторонами в сумі 2 771 930 грн. 00 коп. (пункти 1.1., 1.2. та 1.4. договору застави № 04/09/304/11-КТЛ).

У пункті 1.3. договору застави № 04/09/304/11-КТЛ визначено істотні умови кредитного договору № 04/09/11-КТЛ від 18.08.2011, а саме:

- розмір основного зобов'язання - 5 500 000 грн. 00 коп.;

- процентна ставка за користування кредитним коштами - згідно додаткових угод до кредитного договору;

- термін повернення кредитних коштів - згідно додаткових угод до кредитного договору, але не пізніше 15 серпня 2014 року включно;

- порядок виконання основного зобов'язання - згідно додаткових угод до кредитного договору;

- відповідальність за порушення зобов'язань за кредитним договором - пеня за кожний день прострочки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період наявності простроченої заборгованості за кредитами та/або процентами, та/або комісією.

У пункті 2.1. договору застави № 04/09/304/11-КТЛ сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання боржником зобов'язань перед заставодержателем за кредитним договором.

Право застави у заставодержателя виникає з моменту підписання договору (пункт 2.2. договору застави № 04/09/304/11-КТЛ).

У розділі 4 договору застави № 04/09/304/11-КТЛ сторони погодили порядок звернення стягнення на майно, а саме:

- за рахунок майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у зв'язку із прострочкою виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, витратами пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов договору (пункт 4.1. договору застави № 04/09/304/11-КТЛ);

- заставодержатель набуває права звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору, або порушення заставодавцем умов договору (пункт 4.2. договору застави № 04/09/304/11-КТЛ);

- звернення стягнення на заставлене майно здійснюється згідно з Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" шляхом укладання заставодержателем договору купівлі продажу третіми особами. Ціна договору купівлі-продажу майна визначається за згодою сторін, але в будь-якому разі не менше суми, зазначеної в пункті 1.4. договору. У разі недосягнення згоди щодо ціни договору купівлі-продажу майна, така ціна визначається на підставі проведеної незалежної експертної оцінки суб'єктом оціночної діяльності, визначеного заставодержателем самостійно та зазначеної в звіті про оцінку майна, що складається у відповідності з Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 № 2658-ІІІ на рівні не нижче звичайної (пункт 4.3. договору застави № 04/09/304/11-КТЛ).

Суд відзначає, що матеріалами справи підтверджується, що строк повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, вказаний у договорі, сплинув, але кредитні кошти та відсотки відповідачем не сплачені.

У зв'язку з вказаними обставинами Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, в якій просить суд в рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Мушкетер" за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 в розмірі 6 751 051 грн. 44 коп., яка складається з: 3 650 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом; 2 971 200 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 92 221 грн. 82 коп. - розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків; 10 129 грн. 62 коп. - сума 3% річних від суми прострочених відсотків; 27 500 грн. 00 коп. - штраф, на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 04/09/304/11-КЛТ від 27.09.2012, а також за за договором застави №04/09/302/11-КЛТ від 18.08.2011; визначити спосіб реалізації предметів застави, шляхом продажу предметів застави на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (стаття 589 Цивільного кодексу України)

Як зазначено в частинах 1 та 2 статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалось вище, позичальником (третьою особою), допущено істотні порушення кредитного договору - основного зобов'язання, виконання якого забезпечується заставою майна (виробничого обладнання), а тому у позивача виникло право задовольнити свої грошові вимоги до відповідачів-1,2 шляхом звернення стягнення на предмет застави.

При цьому, суд зазначає, що заявлений позивачем позов є захистом вже існуючого права, що виникло на підставі застереження в договорах застави.

Слід зазначити, що на даний час, договори застави № 04/09/302/11-КЛТ від 18.08.2011 та № 04/09/304/11-КЛТ від 27.09.2012 є чинними і не визнані судом недійсними в установленому законом порядку.

При цьому, позичальник порушив умови кредитного договору в частині повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого у позивача виникло право звернути стягнення на предмет застави.

Приймаючи рішення у справі, суд виходив також із наступного.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Наведене положення кореспондується зі статтею 572 Цивільного кодексу України.

Правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України є звернення стягнення на предмет застави.

У статті 574 Цивільного кодексу України визначено, що застава виникає на підставі договору.

Статтею 3 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Положеннями частин 1 та 2 статті 590 Цивільного кодексу України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Спірні правовідносини підпадають під правове регулювання не лише норм Цивільного кодексу України, а й приписів Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до частин 1 статті 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду визначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження - застави шляхом проведення публічних торгів або із зазначенням однієї з процедур, передбачених статтею 26 того ж Закону.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач, в даному випадку Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" має право на власний розсуд обрати визначений у вказаній статті спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

При цьому, станом на 24.07.2017 загальна заборгованість третьої особи за кредитним договором становить 6 751 051 грн. 44 коп.

Враховуючи викладене, а також те, що описані вище забезпечувальні договори містять відповідне застереження про задоволення вимог заставодержателя, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо звернення стягнення на предмети застави, визначивши спосіб реалізації предметів застави, шляхом продажу предметів застави на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В силу вимог статті 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідачів-1,2, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу судові витрати покладаються на відповідачів-1,2 пропорційно вині кожного у виникненні спору.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Мушкетер" (49045, м. Дніпро, Індустріальний район, вулиця Єсеніна, будинок 24; ідентифікаційний код 20211130) в розмірі 6 751 051 грн. 44 коп., яка складається з: 3 650 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом; 2 971 200 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 92 221 грн. 82 коп. - розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків; 10 129 грн. 62 коп. - сума 3% річних від суми прострочених відсотків; 27 500 грн. 00 коп. - штраф, на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вулиця Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код 34047020) звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 04/09/304/11-КЛТ від 27.09.2012, а саме:

- компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, модель 3265, заводський № 65220, інв. №04100011, рік випуску 1991;

- компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, заводський № 80971, інв. № 04100004, рік випуску 1987;

- компресор гвинтовий F2MS3 - 900, модель 5102, заводський № 19168, інв. №04100009, рік випуску 1984;

- компресор гвинтовий F2MS3 - 2500, модель 13189900, заводський № 64512, інв. №04100006, який належить Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на праві власності.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 04/09/11-КЛТ від 18.08.2011 Товариства з обмеженою відповідальністю фірми "Мушкетер" (49045, м. Дніпро, Індустріальний район, вулиця Єсеніна, будинок 24; ідентифікаційний код 20211130) в розмірі 6 751 051 грн. 44 коп., яка складається з: 3 650 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом; 2 971 200 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 92 221 грн. 82 коп. - розмір пені за несвоєчасне погашення відсотків; 10 129 грн. 62 коп. - сума 3% річних від суми прострочених відсотків; 27 500 грн. 00 коп. - штраф, на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вулиця Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код 34047020) звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 04/09/302/11-КЛТ від 18.08.2011, а саме:

- конденсатор випарювальний "Балтимор", модель VXM6180, заводський № 89-1309Н, рік випуску 2005;

- конденсатор випрювальний "Грассо", модель PEDC1OO, заводський № НО41850, рік випуску 2004;

- сепаратор, модель KSA 6-01-076, заводський № 1722740, інв. № 04200003, рік випуску 2002, які належать Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_3; ідентифікаційний код НОМЕР_2) на праві власності.

Визначити спосіб реалізації предметів застави, шляхом продажу предметів застави на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_4; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м.Київ, вулиця Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код 34047020) 50 632 грн. 89 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (49000, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м.Київ, вулиця Щорса, будинок 36-Б; ідентифікаційний код 34047020) 50 632 грн. 88 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.10.2017.

Суддя ОСОБА_4