КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. Справа№ 911/1724/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Коверко В.В., представник за довіреністю №б/н від 09.10.2017;

від відповідача - Гладченко Д.В., представник за довіреністю №10/00-26 від 03.05.2017р.,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальність "Хімбудпластмас" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі №911/1724/17 (суддя Якименко М.М.) за позовом товариства з обмеженою відповідальність "Хімбудпластмас" до публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про визнання кредитного договору недійсним.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальність "Хімбудпластмас" звернулось до господарського суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Банк Форум" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі №911/1724/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, відмовив у задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі №911/1724/17 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що оспорюваний договір підписано з боку банку не уповноваженою особою, а також вказує на відсутність у договорі таких істотних умов, як строк його дії та положення про відповідальність банку як сторони, яка надає кредит.

Крім того, апелянт посилається на те, що положення п.5.3 Кредитного договору обмежують права позичальника, та відповідачем здійснене неправомірне підвищення процентної ставки на 2% за користування кредитними коштами.

В день судового засідання, призначеного на 09.10.2017, представником апелянта подано до суду клопотання про відкладення розгляду даної справи мотивоване тим, що довіреність на представництво інтересів позивача видана даному представнику лише 09.10.2017, тобто в день судового засідання. У зв'язку з цим, представник апелянта просить перенести судове засідання на іншу дату з метою надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи.

Колегією суддів вказане клопотання відхиляється, з огляду на наступне.

Слід зазначити, що апеляційний суд відкладав розгляд даної справи у зв'язку з заявленням позивачем клопотання про відкладення, надаючи можливість вказаному учаснику судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Доказів того, що перешкоджало завчасно до дати проведення даного судового засідання уповноважити представника, який би був станом на дату проведення судового засідання ознайомлений з матеріалами справи, не надано.

Крім цього, судом враховується також те, що присутній в даному судовому засіданні представник позивача надав ґрунтовні пояснення по суті скарги, що свідчить про його повну обізнаність щодо обставин даної справи.

При цьому, розглядаючи дане клопотання з урахуванням попереднього клопотання про відкладення суд вважає, що такі дії позивача можуть свідчити про його намагання затягнути розгляд справи.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

З огляду на викладене, клопотання про відкладення колегією суддів відхиляється.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні 09.10.2017 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між публічним акціонерним товариством "БАНК ФОРУМ" (кредитор за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю "Хімбудпластмас" (позичальник за договором) 09 жовтня 2013 року укладено кредитний договір № 2-0063/13/11-KL (далі - Кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого кредитор відкриває відновлювальну кредитну лінію в рамках якої надає позичальнику кредитні кошти окремими частинами на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах визначеної цим Договором граничної суми коштів (п.1.2), а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим Договором.

За умовами п.1.2 Кредитного договору протягом всього періоду дії Кредитного договору максимальна заборгованість позичальника не може перевищувати кредитний ліміт в сумі 5 000 000 (п'ять мільйонів) гривень.

Кредит надається з метою поповнення оборотних коштів позичальника, використання Кредиту на будь-які інші цілі, окрім зазначених в цьому Договорі, заборонено (п.1.3 Кредитного договору).

Згідно п. 1.4 Кредитного договору кінцевий термін, до настання якого (включно) здійснюється надання Кредиту та має бути повністю погашена заборгованість за Кредитом, встановлюється 08 вересня 2014 року.

Порядок надання Кредиту визначено п. 2.3. Кредитного договору, у відповідності до якого кредит надається шляхом перерахування банком коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у банку, в сумі, що буде зазначена в заявці на отримання вибірки.

Відповідно до п. 2.4 Кредитного договору днем (моментом) надання вибірки вважається день перерахування банком коштів з відповідного внутрішньобанківського позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника в сумі відповідної вибірки.

У відповідності до п.2.3.4 Кредитного договору погашення заборгованості здійснюється за кожною наданою вибіркою в дату, зазначену, в акцептованій банком заявці, в межах 180 календарних днів, але в будь-якому випадку погашення заборгованості має відбутися не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту як він визначений згідно п.1.4 Кредитного договору.

За умовами п. 3.1 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти, що нараховуються на суму фактичної заборгованості позичальника за кредитом за фактичний строк існування заборгованості за кредитом з періодичністю, визначеною в п. 3.3. Кредитного договору. При розрахунку процентів враховується день надання кредиту та не враховується день повного погашення заборгованості за кредитом; використовується річна процентна ставка в розмірі, зазначеному в п. 3.2. Кредитного договору, та приймається рік, що складається з фактичної кількості календарних днів у відповідному році 365 або 366 днів.

Згідно з п. 3.2. Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою, яка встановлюється на весь період дії Кредитного договору в розмірі 21,5% річних.

Відповідно до п.2.7 Кредитного договору у разі непогашення заборгованості за відповідною вибіркою згідно з п.2.3. Кредитного договору, фактична сума заборгованості за такою вибіркою вважається простроченою та переноситься на відповідний рахунок обліку простроченої кредитної заборгованості.

У відповідності до п. 3.4. Кредитного договору у разі порушення позичальником обов'язків, передбачених п.п. 5.2.3., п.п. 5.2.9 Кредитного договору, та/або в разі відхилення фактичного розміру кредитних оборотів позичальника за звітний квартал від значення, встановленого в п. 5.2.5. Договору понад 10%, розмір процентної ставки, встановлений згідно з п. 3.2 Кредитного договору, збільшується на 2% річних. Про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, банк письмово повідомляє Позичальника.

Сторони розуміють, що вищезазначене збільшення розміру процентної ставки буде здійснено в разі настання вищевказаних обставин, та не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до цього Договору, та сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за кредитом в межах Кредитного ліміту.

При цьому як погоджено сторонами в п. 5.2.9. Кредитного договору, протягом строку дії Договору позичальник погоджується та зобов'язується виконувати наступні умови щодо фінансових показників:

5.2.9.1. підтримувати співвідношення "ЕВІТ" до "Відсоткові витрати" на рівні більше або дорівнює 1,3 де :

(i) "ЕВІТ" - чистий дохід (рядок 030 звіту про фінансові результати) мінус собівартість реалізованих товарів (080), мінус інші операційні витрати (090)* мінус інші витрати (100)* плюс інші операційні доходи (040)* плюс інші доходи (050)*, усі рядки з позначкою * мають бути скореговані на операції не пов'язані з операційною діяльністю, операції, які компанія не контролює або не може очікувати у майбутньому (наприклад: разові операції, продаж основних засобів, переоцінка необоротних активів, списання кредиторської та дебіторської заборгованості, купівля та продаж валюти, курсової різниці, штрафи та пені, отримані та Сплачені відсотки, тощо);

(ii) "Відсоткові витрати" - показник контролюється показник контролюється на основі розшифровок до фінансової звітності позичальника, що надаються у відповідності до п. 5.2.3. Договору.

Згідно п. 10.8 Кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

У зв'язку з порушенням п.5.2.9.1. Кредитного договору кредитор з 01.07.2014р. збільшив розмір процентної ставки, встановлений згідно з п. 3.2 Кредитного договору, на 2% річних, про що було повідомлено позичальника листом № 4503/3.1 від 23.07.2014 року.

Вказаний Кредитний договір з боку кредитора підписаний за довіреністю від 22.05.2013 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., зареєстрованою в реєстрі за № 764, заступником начальника Управління по роботі з корпоративними клієнтами Департаменту по роботі з ключовими клієнтами Грищенко Віктором Сергійовичем, та з боку позичальника - директором ТОВ "Хімбудпластмас" Бройде Ігорем Анатолійовичем, який діяв на підставі Статуту, та скріплений печатками сторін.

Позивач, вважаючи, що вказаний договір не відповідає вимогам чинного законодавства , що згідно ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним, звернувся до суду із даним позовом.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір підписано з боку банку не уповноваженою особою, а також вказує на відсутність у договорі таких істотних умов, як строк його дії та положення про відповідальність банку як сторони, яка надає кредит.

Крім того, позивач посилається на те, що положення п.5.3 Кредитного договору обмежують права позичальника, та відповідачем здійснене неправомірне підвищення процентної ставки на 2% за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеним висновком щодо необґрунтованості позовних вимог, з наступних підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положення ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарської угоди).

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Перелік вказаних вимог, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, є вичерпним.

Як вже вказувалося, в обґрунтування позовних вимог та вимог за апеляційною скаргою позивач посилається, зокрема, на підписання оспорюваного правочину з боку відповідача не уповноваженою особою.

Колегія суддів вважає зазначені доводи необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для визнання оскаржуваного договору недійсним, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Спірний договір було підписано з боку ПАТ "Банк Форум" Заступником начальника Управління по роботі з корпоративними клієнтами Департаменту по роботі з ключовими клієнтами Грищенко Віктором Сергійовичем.

Вказана особа діяла на підставі довіреності від 22.05.2013 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., зареєстрованої в реєстрі за № 764 (а.с.82).

Згідно витягу з Єдиного реєстру довіреностей строк дії вказаної довіреності було припинено 21.03.2014 року, тобто на момент укладення оспорюваного Кредитного договору 09.10.2013 року довіреність була дійсною.

Щодо повноважень особи, якою було видано вказану довіреність, слід зазначити наступне.

Так, довіреність від 22.05.2013 року на уповноваження Заступника начальника Управління по роботі з корпоративними клієнтами Департаменту по роботі з ключовими клієнтами Грищенко Віктора Сергійовича на укладення, зокрема, кредитних договорів, була видана Головою Правління ПАТ "Банк Форум" Яцурою А.С. та Першим заступником Голови Правління ПАТ "Банк Форум" Ломановою О.О.

Яцуру А.С. було призначено (обрано) Головою Правління ПАТ "Банк Форум" з 30.10.2012 року (протокол засідання Спостережної Ради від 29.10.2012 №14/2012, а.с. 53).

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладiв фiзичних осiб на здiйснення тимчасової адмiнiстрацiї у ПАТ "Банк Форум" було прийнято рiшення (наказ No369к вiд 26.05.2014 року) про звiльнення Яцури Андрiя Семеновича з посади Голови Правлiння Банку 28 травня 2014 року.

Отже, як на момент видачі довіреності, так і на момент укладення оспорюваного Кредитного договору 09.10.2013 року Яцура Андрiй Семенович займав посаду Голови Правління ПАТ "Банк Форум".

Згідно п. 9.4.10 Статуту ПАТ "Банк Форум" Голова Правління видає довіреності від імені Банку на право вчинення від імені Банку юридичних дій, зокрема, укладання, зміну та припинення договорів (угод, контрактів, тощо).

Отже, Статутом ПАТ "Банк Форум" передбачені повноваження Голови Правління ПАТ "Банк Форум" на видачу довіреностей на право вчинення від імені Банку правочинів.

З огляду на викладене, послання апелянта на підписання оспорюваного правочину з боку відповідача не уповноваженою особою, колегією суддів відхиляються за необґрунтованістю.

Стосовно доводів апелянта про відсутність у кредитному договорі таких істотних умов, як строк його дії та положення про відповідальність банку як сторони, що надає кредит, слід зазначити наступне.

За приписами ст.ст. 627, 628 Цивільного України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частинами 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України, якою закріплено принцип свободи договору, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Згідно ст. 638 ЦК України та ст. 180 Господарського кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (предмету, визначених законом необхідних умов для договорів даного виду та визначених за заявою сторін умов). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно вимог ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Сторони визначили, що Кредитний договір діє до повного остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (пункт 10.8 статті 10 Кредитного договору).

Також, сторонами було погоджено кінцевий строк повернення кредиту ? до 08 вересня 2014 року (включно) (пункт 1.4 статті 1 Кредитного договору), так і строки виконання за кожною вибіркою - в дату, зазначену в акцептованій кредитором заявці, в межах 180 календарних днів, але в будь - якому випадку не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту, та сплати процентів (пункт 3.3 статті 3 Кредитного договору).

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі № 6-990цс15.

Стосовно посилань апелянта на відсутність у кредитному договорі положення про відповідальність банку як сторони, що надає кредит, слід зазначити, що діюче законодавство України не відносить положення про відповідальність кредитора до істотних умов кредитних договорів, відповідно, не передбачає обов'язку щодо включення такого пункту до договору, та може визначатися в договорі за згодою сторін у разі необхідності.

Отже, посилання позивача на відсутність положень щодо відповідальності банку (кредитора) не може бути підставою для визнання договору недійсним.

У будь-якому випадку, за загальним правилом не є підставою для визнання договору недійсним відсутність у ньому істотних умов (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Щодо посилань апелянта на те, що положення п.5.3 Кредитного договору обмежують права позичальника, слід зазначити наступне.

Як визначено сторонами в п.5.3 Кредитного договору, позичальник погоджується та зобов'язується утримуватись від вчинення дій, зазначених нижче, окрім випадків одержання на це попередньої письмової згоди кредитора, а саме:

5.3.1. не отримувати кредити, позики та їх різновиди, фінансову допомогу від третіх осіб, а також не надавати гарантії та/або поруки на користь третіх осіб;

5.3.2. не продавати, іншим чином не відчужувати, а так само не переводити, не передавати в довгострокову (понад 1 рік) оренду/найм/лізинг необоротні активи позичальника, балансова вартість яких перевищує 10 (десять) відсотків від загальної балансової вартості всіх необоротних активів позичальника;

5.3.3 утримуватись від будь-яких дій, спрямованих на припинення чи ліквідацію позичальника, а так само на припинення чи ліквідацію будь-яких юридичних осіб, власником істотної участі (10 (десять) і більше відсотків в статутному капіталі (фонді)) в яких є позичальник, та які виступають поручителями позичальника згідно з п.п. 1.5.1 п. 1.5 цього Договору;

5.3.4. не змінювати, а так само, не розпочинати нових основних видів своєї господарської (підприємницької) діяльності, а також не приймати аналогічних рішень в якості учасника (акціонера) по відношенню до будь-яких юридичних осіб, власником істотної участі (10 (десять) і більше відсотків в статутному капіталі (фонді)) в яких є позичальник, та які виступають поручителями позичальника згідно з п.п. 1.5.1. п. 1.5. цього Договору;

5.3.5. не закривати свої поточні рахунки, відкриті у Кредитора;

5.3.6. не змінювати структуру учасників (акціонерів) та розмір частки участі будь - якого з учасників (акціонерів) у статутному капіталі (фонді) позичальника та/або поручителя.

Так, встановлення у договорі за згодою сторін додаткових зобов'язань для відповідача не суперечить приписам статей 6, 627 Цивільного кодексу України.

Отже, договір може містити будь-які умови, узгоджені сторонами на власний розсуд, крім тих, що прямо заборонені законом. Наявність таких узгоджених умов не є підставою для визнання укладеного договору недійсним, оскільки останні можуть бути змінені в установленому чинним законодавством порядку в процесі виконання договору.

Крім того, пунктом 10.1 Кредитного договору сторони обумовили, що укладенням цього договору сторони фіксують досягнення згоди з усіх його істотних умов і підтверджують відсутність жодних претензій одна до одної з цього приводу. Цей договір відображає повне розуміння сторонами предмета цього Договору та інших його умов, і немає інших положень, усних чи письмових, крім тих, які містяться в цьому Договорі. Всі попередні заяви, угоди чи домовленості між сторонами щодо умов цього Договору втрачають силу з набранням чинності ним Договором.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що перелік додаткових зобов'язань клієнта у договорі спрямований, зокрема, на контролювання банком у визначених межах поточного та перспективного фінансового стану клієнта, упередження зменшення платоспроможності клієнта та, відповідно, на гарантування повернення наданих кредитних коштів.

Такі зобов'язання не суперечать актам цивільного законодавства, а скріплення договору підписами та печатками уповноважених осіб, а також виконання умов цього договору наданням кредитних коштів за заявками позичальника на умовах, визначених даним Кредитним договором, та беззаперечне прийняття цих коштів свідчать про погодження та прийняття усіх умов оспорюваного Кредитного договору.

Щодо посилання позивача як на підставу недійсності Кредитного договору на неправомірне підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами на 2%, слід зазначити наступне.

Згідно п. 2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" вирішуючи питання щодо права банку змінювати в односторонньому порядку умови кредитного договору, зокрема підвищувати розмір процентної ставки за таким договором, господарським судам слід враховувати приписи статті 1056-1 ЦК України, згідно з якими банку забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника.

У розгляді відповідних справ господарським судам необхідно з'ясовувати: чи було передбачено збільшення розміру процентної ставки основним кредитним договором; чи були виконані банком усі умови договору у відповідній частині та чи дотримано порядок узгодження зазначеного питання з позичальником.

Відповідно до п. 3.4. Кредитного договору у разі порушення позичальником обов'язків, передбачених п.п. 5.2.3., п.п. 5.2.9 Кредитного договору, та/або в разі відхилення фактичного розміру кредитних оборотів позичальника за звітний квартал від значення, встановленого в п. 5.2.5. Договору понад 10%, розмір процентної ставки, встановлений згідно з п. 3.2 Кредитного договору, збільшується на 2% річних. Про факт збільшення розміру процентної ставки, а також дату, з якої остання вважається збільшеною, банк письмово повідомляє позичальника.

Сторони розуміють, що вищезазначене збільшення розміру процентної ставки буде здійснено в разі настання вищевказаних обставин, та не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до цього Договору, та сторони згодні з таким збільшенням щодо всієї суми можливої заборгованості за кредитом в межах Кредитного ліміту.

При цьому, як погоджено сторонами в п. 5.2.9. Кредитного договору, протягом строку дії Договору позичальник погоджується та зобов'язується виконувати наступні умови щодо фінансових показників:

5.2.9.1. підтримувати співвідношення "ЕВІТ" до "Відсоткові витрати" на рівні більше або дорівнює 1,3 де :

(i) "ЕВІТ" - чистий дохід (рядок 030 звіту про фінансові результати) мінус собівартість реалізованих товарів (080), мінус інші операційні витрати (090)* мінус інші витрати (100)* плюс інші операційні доходи (040)* плюс інші доходи (050)*, усі рядки з позначкою * мають бути скореговані на операції не пов'язані з операційною діяльністю, операції, які компанія не контролює або не може очікувати у майбутньому (наприклад: разові операції, продаж основних засобів, переоцінка необоротних активів, списання кредиторської та дебіторської заборгованості, купівля та продаж валюти, курсової різниці, штрафи та пені, отримані та Сплачені відсотки, тощо);

(ii) "Відсоткові витрати" - показник контролюється показник контролюється на основі розшифровок до фінансової звітності позичальника, що надаються у відповідності до п. 5.2.3. Договору.

У зв'язку з порушенням п.5.2.9.1. Кредитного договору кредитор з 01.07.2014р. збільшив розмір процентної ставки, встановлений згідно з п. 3.2 Кредитного договору, на 2% річних, про що було повідомлено позичальника листом № 4503/3.1 від 23.07.2014 року (який було надано самим позивачем до суду, а.с.21).

Отже, кредитним договором була передбачена можливість збільшення банком розміру процентної ставки у випадку невиконання позичальником певних умов з чітким регламентуванням підстав такої зміни.

В свою чергу, позивач, підписавши оспорюваний договір, погодився із можливістю такого збільшення в разі настання вищевказаних обставин, та з тим, що воно не потребуватиме укладення будь-якого договору про внесення змін до кредитного договору.

Відповідачем були виконані всі умови договору у відповідній частині та повідомлено позичальника про збільшення розміру процентної ставки листом, що прямо передбачено п. 3.4. Кредитного договору.

З огляду на викладене, доводи апелянта про неправомірне підвищення процентної ставки за користування кредитними коштами на 2%, відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги судом відмовляється, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальність "Хімбудпластмас" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.08.2017 у справі №911/1724/17- без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Матеріали справи №911/1724/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко