ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Справа № 910/22772/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВладимиренко С.В., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017
у справі№ 910/22772/15 Господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практика"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПублічного акціонерного товариства "БГ Банк"
простягнення коштів
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: не з'явились;

- відповідача: Гладун А.І., дов. б/н від 20.01.2017

- третьої особи: не з'явились;

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 (суддя Цюкало Ю.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 (головуючий суддя Зеленін В.О., судді Баранець О.М., Ткаченко Б.О.) позов задоволено, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практика" грошові кошти у сумі 19 400 000,00 грн. та 73 080,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятими у справі судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, зокрема статей 511-513, 541, 544, 572, 589 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про заставу", статей 38, 43, 77 Господарського процесуального кодексу України, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017, прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

До Вищого господарського суду України надійшли заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача, у якому товариство просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін з мотивів, у них викладених.

03.10.2017 до Вищого господарського суду України подано нарочно клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю участі безпосередніх представників - Потапова Є.П та Кучерука Л.В. у судовому засіданні. Розглянувши згадане клопотання, враховуючи строки розгляду касаційної скарги на постанову апеляційного суду, встановлені статтею 1118 Господарського процесуального кодексу України, те, що явка сторін у судове засідання 03.10.2017 обов'язковою не визналась, а також з огляду на можливість сторони у справі залучити до участі у справі декількох представників, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання позивача та відкладення розгляду справи на іншу дату.

Розглянувши касаційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи, повноти їх встановлення в судових рішеннях та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 18.03.2010 між Відкритим акціонерним товариством "БГ Банк" (організаційно-правову форму якого змінено на публічне акціонерне товариство), як кредитодавцем та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення", як позичальником (разом - сторони) укладено генеральний кредитний договір № 12.

30.12.2010 на виконання та в межах генерального кредитного договору № 12 сторонами укладено кредитний договір №12/2 із змінами та доповненнями, які було внесено відповідно до Договорів про внесення змін та доповнень до Кредитного договору.

Предметом цього договору є відкриття відповідачу відновлювальної відкличної кредитної лінії в іноземній валюті з лімітом користування в сумі 1 700 000,00 дол. США, в межах якої Банк надає позичальнику грошові кошти на ведення статутної діяльності зі сплатою за користування кредитом в розмірі 14% річних (з урахуванням змін), а відповідач взяв на себе зобов'язання використати кредит на цілі зазначені в кредитному договорі, своєчасно та в повному обсязі здійснити повернення кредиту, сплачувати банку відсотки, неустойку (штрафи та пені) у розмірах, строки та порядку, що визначені кредитним договором (п 1.1. Договору-2).

27.06.2014 між Публічним акціонерним товариством "Банк Перший" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "БГ Банк") та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Практика", як вкладником, було укладено договір банківського вкладу № 1 з подальшими змінами та доповненнями внесеними договорами від 27.06.2014 № 1 та від 14.10.2014 № 2.

Відповідно до вказаного договору вкладником передано, а ПАТ "Банк Перший" прийнято для зберігання грошові кошти в національній валюті, які надійшли від вкладника на його депозитний рахунок в розмірі 19 400 000,00 грн. строком на 291 день з 27.06.2014 до 14.04.2015 включно (п. 1.1. Договору банківського вкладу).

Перерахування позивачем грошових коштів в сумі 19 400 000 грн., згідно договору банківського вкладу, підтверджується випискою по рахунку за період з 27.06.2014 по 08.07.2014.

27.06.2014 між ПАТ "Банк Перший" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "БГ Банк"), як заставодержателем та позивачем, як заставодавцем укладено Договір застави майнових прав № 21 відповідно до предмету якого заставодавець передає, а заставодержатель приймає на умовах застави право вимоги в якості забезпечення виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 30.12.2010 № 12/2 на виконання та в межах генерального кредитного договору від 18.03.2010 № 12 із змінами та доповненнями, укладеного між заставодержателем та відповідачем, щодо вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, сплати процентів, неустойки, штрафу та пені у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором (п. 1.1. Договору застави).

Заставою забезпечуються вимоги заставодержателя, які випливають з Договору-2, зокрема, зобов'язання відповідача повернути кредит в термін до 09.04.2015 в розмірі 1 595 000,00 дол. США в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором (п. 2.1. Договору застави).

Вартість майнового права складає 19 400 000,00 грн. (п. 3.3. Договору застави).

Положеннями п. 7.4. договору застави передбачено застосування механізму позасудового врегулювання питання про задоволення забезпеченого обтяженням зобов'язання шляхом відступлення заставодавцем права грошової вимоги, що випливає з депозитного договору, через застосування договірного списання грошових коштів, що знаходяться на рахунку згідно умов депозитного договору в розмірі, необхідному для задоволення вимог заставодержателя.

Крім того, між позивачем та ПАТ "Банк перший" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "БГ Банк") було укладено договір про уступку права вимоги від 27.06.2014 № 22, відповідно до предмету якого Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практика" відступлено, а ПАТ "Банк Перший" прийнято право вимоги повернення вкладу в сумі 19 400 000,00 грн. та нарахованих процентів за договором банківського вкладу (п. 1.1. Договору про уступку права вимоги).

Відповідно до предмету Договору про уступку права вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практика" уступає, а ПАТ "Банк Перший" приймає право вимоги повернення вкладу в сумі 19 400 000,00 грн. та нарахованих процентів за Договором банківського вкладу.

Цей договір укладений з відкладальною умовою відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України (п. 3.1. Договору про уступку права вимоги).

Відповідно до положень п. п. 3.2.1., 3.2.2. Договору про уступку права вимоги право вимоги, що є предметом цього договору переходить до ПАТ ПАТ "Банк Перший", зокрема, у випадках: виникнення у позивача права звернення стягнення на заставлені майнові права на підставі договору застави - з моменту виникнення такого права; порушення зобов'язань за договором застави майнових прав - з моменту вчинення дій або бездіяльності, що є порушенням зобов'язань за договором застави майнових прав.

Постановою правління Національного банку України від 27.11.2014 № 745 прийнято рішення про віднесення публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" до категорії неплатоспроможних. На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 про запровадження тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві "БГ БАНК" та призначено уповноважену особу фонду на здійснення тимчасової адміністрації.

Постановою правління Національного банку України від 26.02.2015 № 134 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "БГ БАНК". На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.02.2015 № 43 про початок процедури ліквідації публічного акціонерного товариства "БГ БАНК" та призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію.

Предметом позову у справі, що переглядається є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практика" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" 19 400 000,00 грн., які, за твердження позивача, були сплачені ним в рахунок погашення заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором від 30.12.2010 №12/2.

Розглядаючи позовні вимоги суди першої та апеляційної інстанцій керувалися приписами статей 509, 543, 546, 572, 589, 590, 626, 628, 1049, 1050 Цивільного кодексу України та, з огляду на встановлені ними обставини виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Практика" зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" за кредитним договором від 30.12.2010 №12/2 у розмірі 19 400 000,00 грн. дійшли висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, судами застосовано статтю 35 Господарського процесуального кодексу України та надано преюдиційного значення встановленим у рішенні Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 та постанові Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 у справі №910/8098/15-г обставинам, зокрема:

щодо припинення зобов'язання ТОВ "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" щодо сплати кредиту та відсотків на суму 19 400 000,00 грн. у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі з 05.11.2014, оскільки ТОВ "Торговий дім "Практика" є стосовно банку як боржником (за кредитним договором) так і кредитором (за договором банківського вкладу (депозиту).

щодо задоволення вимог ПАТ "БГ Банк" за кредитним договором від 30.12.2010 №12/2 у розмірі 19 400 000,00 грн., що убачається із умов Договору застави, Договору про уступку права вимоги та умов Кредитного договору.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог передчасними у зв'язку з наступним.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За приписами ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Відповідно до ст. 572 ЦК України та ст.1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1, 2 ст. 543 ЦК України встановлено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін, судами з'ясовано, що в силу умов договору застави від 27.06.2014 №21 позивач та відповідач виступають солідарними боржниками банку за договором кредиту від 30.12.2010 №12/2.

Встановлюючи виконання позивачем вимог банку за згаданим кредитним договором обумовлених прострочкою відповідача в частині сплати платежів за договором суди надали преюдиційного значення висновкам судів, зробленим при розгляді справи №910/8098/15-г.

Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 15.06.2015 та постанові Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 у справі №910/8098/15-г відсутні посилання на первинні бухгалтерські документи, які б свідчили про задоволення банком вимог за кредитним договором від 30.12.2010 №12/2 у розмірі 19 400 000,00 грн. шляхом договірного списання. Суди, надаючи правову оцінку умовам п. 7.4. Договору застави, п.п. 4.1., 3.2., 3.3. Договору про уступку права вимоги за Договором банківського вкладу, дійшли висновку, що у зв'язку з порушенням умов кредитного договору, кошти у сумі 19 400 000,00 грн. мали були спрямовані на виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором. Далі, судами зроблено висновок, що в силу умов Договору застави, Договору про уступку права вимоги та умов Кредитного договору ПАТ "БГ Банк" отримано задоволення своїх вимог за Договором банківського вкладу, а саме 19 400 000,00 грн.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, обставини виникнення у позивача права регресу до відповідача на стягнення грошових коштів у розмірі 19 400 000,00 грн., так і залишились не встановленими, оскільки висновок судів у справі №910/8098/15-г зроблений з посиланням лише на умови договору та норми матеріального права, без дослідження відповідних доказів.

Так, місцевий господарський суд, в порушення приписів статті 27 Господарського процесуального кодексу України, не залучив до участі у розгляді справи Публічне акціонерне товариство "БГ Банк", не витребував докази в підтвердження задоволення банком свої вимог.

Апеляційний господарський суд, ухвалою від 23.01.2017 залучив банк до участі у справі, проте відповідних доказів також не витребував. Крім цього, апеляційним судом залишено поза увагою доводи банку щодо перебування на час розгляду справи заявлених до стягнення коштів на рахунку позивача, відкритому у ПАТ "БГ "Банк" та щодо подання позивачем заяви про визнання кредиторський вимог на суму 19 400 000,00 грн. Судом не досліджено чи задоволено банком згадану заяву позивача.

Суди також ухилились від дослідження договору застави від 27.06.2014 №21, зокрема розділу 7 договору в частині порядку задоволення вимог банком за рахунок предмету застави. Так, сторони погодили, що механізм позасудового врегулювання питання про задоволення забезпеченого обтяженням зобов'язання здійснюється шляхом відступлення заставодавцем права грошової вимоги, що випливає з депозитного договору через застосування договірного списання грошових коштів, що знаходяться на рахунку згідно умов депозитного договору, у необхідному для задоволення вимог заставодержателя розмірі.

За приписами частини 2 статті 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

За відсутності доказів виконання позивачем зобов'язань відповідача за кредитним договором від 30.12.2010 №12/2, які, в силу правовідносин сторін, що склалися на підставі укладених між ними кредитного договору та договору застави мають бути підтверджені відповідними первинними бухгалтерськими документами, тобто за відсутності доказів задоволення банком своїх вимог на суму 19 400 000,00 грн. за рахунок депозитного вкладу, передчасно стверджувати, що у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача.

Таким чином, судами не з'ясовано обставини справи необхідні для вирішення спору по суті, зокрема, чи було здійснено банком задоволення вимог за кредитним договором у порядку визначеному договором застави від 27.06.2014 №21, зокрема шляхом відступлення заставодавцем права грошової вимоги, що випливає з депозитного договору через застосування договірного списання грошових коштів, що знаходяться на рахунку згідно умов депозитного договору, у необхідному для задоволення вимог заставодержателя розмірі; чи відбулось договірне списання коштів з депозитного рахунку позивача; чи дійсно згадані кошти обліковуються на рахунку позивача відкритому у ПАТ "БГ Банк", про що зауважено банком у поясненнях та чи задоволено банком заяву позивача про визнання кредиторських вимог на суму депозитного вкладу у розмірі 19 400 000,00 грн.; чи виникло у позивача право регресу до відповідача на стягнення грошових коштів у розмірі 19 400 000,00 грн., чи відбулась заміна кредитора у зобов'язанні на підставі частини 3 статті 538 Цивільного кодексу України (наслідки виконання зобов'язання третьою особою), тобто судами достеменно не встановлено чи є позивач та відповідач солідарними боржниками банку.

Відтак, розглядаючи справу як місцевий господарський суд, так і суд апеляційної інстанції не дотримались вимог статей 32-34, 43, 82, 84, 105 Господарського процесуального кодексу України щодо встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

В силу вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на вищезазначене, Вищий господарський суд України вважає за необхідне скасувати прийняті у справі судові рішення з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду. Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене, всебічно з'ясувати всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для їх розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від цього прийняти обґрунтоване, законне рішення суду.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Управління по будівництву тунелів і підземних споруд спеціального призначення" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.07.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2015 у справі № 910/22772/15 скасувати, справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я А.М. Демидова