ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р.Справа № 922/2504/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод", м. Харків
до Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС",м. Харків
про стягнення 352273,36 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 , довіреність №87/1 від 03.01.2017

відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 29.08.2017

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Харківський електромеханічний завод", м. Харків (позивач) 27.07.2017 звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС", м. Харків заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди обладнання №25 від 28.08.1996. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума становить 529069,60 грн. з яких: 238256,97 грн. - сума боргу за договором; 184303,69 грн. - сума пені; 14725,34 грн. - 3% річних; 91783,59 грн. - інфляційні нарахування. Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов'язань, передбачених договором оренди обладнання №25 від 28.08.1996 в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів за користування обладнанням та іншими основними засобами, а також інвентарем для виробництва електротехнічної продукції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.07.2017 було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/2504/17 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 04.09.2017 об 11:00.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.09.2017 заяву відповідача про відкладення розгляду справи задоволено та розгляд справи відкладено на 18.09.2017 об 11:30год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

13.09.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява в порядку ст. 22 ГПК України (вх. № 29677 від 13.09.17), в якій позивач зменшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача: 238256,97 грн. суми основного боргу, 97745,39 грн. інфляційних витрати та 16271,00 грн. 3 % річних, всього - 352273,36 грн. та понесені судові витрати зі сплати судового збору.

15.09.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшла заява про застосування до заявленої до стягнення пені строку позовної давності (вх. №29875).

Позивач в судове засідання 18.09.2017 з'явився, заявлені позовні вимоги з врахуванням поданої 13.09.2017 заяви про зменшення позовних вимог (вх. № 29677 від 13.09.17) підтримав повністю та просить суд позов задовольнити з її врахуванням та стягнути з відповідача 238256,97 грн. суми основного боргу, 97745,39 грн. інфляційних витрати та 16271,00 грн. 3 % річних, всього - 352273,36 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідач в судове засідання 18.09.2017 з'явився, проти заявленої до стягнення пені заперечує з підстав, викладених у поданій 15.09.2017 заяві про застосування до заявленої до стягнення пені строку позовної давності (вх. №29875).

Питання щодо прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення позовних вимог (вх. № 29677 від 13.09.17) буде вирішено в наступному судовому засіданні.

18.09.2017 в судовому засіданні оголошено перерву до 25.09.2017 до 12:40год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

20.09.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових документів (вх. № 30693), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

25.09.2017, після перерви розгляд справи було продовжено.

Позивач в судовому засіданні заявлений позов з врахуванням поданої 13.09.2017 заяви про зменшення позовних вимог (вх. № 29677 від 13.09.17) підтримав повністю та просить суд позов задовольнити з її врахуванням та стягнути з відповідача 238256,97 грн. суми основного боргу, 97745,39 грн. інфляційних витрати та 16271,00 грн. 3 % річних, всього - 352273,36 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у наданому 23.08.17 відзиві на позовну заяву (т.с. І а.с. 46-47).

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх. № 29677 від 13.09.17), заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, враховуючи вимоги ст.22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, суд прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог (вх. №29677), а спір вирішується, виходячи зі зменшеної ціни позову.

При цьому, господарський суд бере до уваги п.3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011, в якому зазначено, що в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, у даному разі, нова ціна позову - 352273,36 грн., виходячи з якої вирішується спір. При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що будь-які підстави припинення провадження у справі, в частині зменшення позовних вимог, у господарського суду відсутні.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

У судовому засіданні 25.09.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Між Державним підприємством "Харківський електромеханічний завод" (Орендодавцем) та спільним підприємством "ХЕМЗ-ІРЕС" (орендарем), в подальшому ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" було укладено договір оренди обладнання №25 від 25 серпня 1996 року. (т.с. І а.с. 15-17), відповідно до умов п. 1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування обладнанням та іншими основними засобами та інвентарем, які знаходяться на балансі позивача, для виробництва електротехнічної продукції.

Як вбачається з матеріалів справи, у подальшому сторонами неодноразово укладались додаткові угоди. Так, Додатковою угодою №5 було внесено зміни до п. 3.1., а саме викладено в наступній редакції: «Річна орендна плата визначається на підставі «ОСОБА_2 розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна», затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786, змінами, затвердженими Постановами Кабінету Міністрів України від 18.05.1998 року №699 та від 19.01.200 року №75 та складає 105900,24 грн. за рік (без індексів інфляції та ПДВ).» пункт 3.2. викласти в редакції: «Орендна плата за перший місяць перерахунку (лютий 2000р.) розраховується згідно з Додатком до цієї Додаткової угоди і складає 20069,74 грн. (без індексів інфляції за лютий 2000р. та ПДВ, які враховуються при оплаті). При нарахуванні орендної плати за послідуючі місяці повинні нараховуватись відповідні індекси інфляції та ПДВ.» Ця додаткова угода підписана сторонами та прийнята до виконання.

За пунктом 7 «ОСОБА_2 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженою Постановою Кабміну України №786 від 04.10.1995 р., розмір річної орендної плати у разі оренди іншого, крім нерухомого, окремого індивідуального визначеного майна, встановлюється за згодою сторін.

П. 3.4. викладено в такій редакції: «При несвоєчасній оплаті орендної плати нараховується і сплачується пеня з сум недоїмки з розрахунку 120 відсотків річних від облікової ставки Національного банку України від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу (включаючи день оплати)».

Рішенням господарського суду Харківської області по справі №922/366/15 від 21.10.2015 року договір оренди обладнання №25 від 25 серпня 1996 року розірвано.

В матеріалах справи наявні акти приймання - передачі послуг за договором оренди обладнання від 25.08.1996 року №25 № 6429 за жовтень 2014 року, №6433 за листопад 2014 року, №6435 за грудень 2014 року, вказані акти підписані обома сторонами договору та скріплені печаткою.

Позивач звернувся з даним позовом, в якому наголошує про те, що у відповідача за період з жовтня 2014 по жовтень 2015 року та за листопад 2015 року за 9 (дев'ять) днів перед позивачем наявна заборгованість з орендної плати, яка становить 238256,97 грн.

У зв'язку із наявною заборгованістю, позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за вих. №87/69 від 21 06.2017 року, яка з боку відповідача залишилась без відповіді та задоволення.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку та нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму заборгованості.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено у ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів оплати заборгованості з орендної плати не надав, позовні вимоги про стягнення суми заборгованості у розмірі 238256,97 грн. підлягають задоволенню повністю.

Щодо тверджень відповідача, про відсутність розрахунку орендної плати та неврахування факту часткового повернення орендованого майна, суд звертає увагу відповідача на те, що згідно акту приймання - передачі орендованого майна позивач прийняв 01.10.2014 року від відповідача 26 одиниць обладнання.

Враховуючи, що змінився кількісний склад орендованого майна до акту приймання - передачі орендарю було надано «Розрахунок орендної плати за обладнання ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" за жовтень 2014 року, з урахуванням акту прийому-передачі №17 від 01.10.2014 р.». Розрахунок ПАТ "ХЕМЗ-ІРЕС" було прийнято за жовтень, листопад, грудень 2014 року, акти приймання - здачі послуг по договору оренди обладнання від 25.08.1996 р. № 25, було підписано уповноваженими представниками позивача та відповідача. Також, в матеріалах справи наявні докази направлення відповідачу актів приймання - передачі.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що матеріали справи містять копії листів позивача, якими направлялись на адресу відповідача: акти звірки, рахунки на оплату, акти виконаних робіт, розрахунок орендної плати.

Суд також враховує, що розрахунок орендної плати здійснений позивачем згідно умов договору та із дотриманням "ОСОБА_2 розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу", затвердженої Постановою Кабінету міністрів України від 04.10.1995 р. №786 (Зі змінами та доповненнями)

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в розмірі 97745,39 грн. та 3 % річних в розмірі 16271,00 грн., суд зазначає про наступне.

На підставі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача інфляційні нарахування в розмірі 97745,39 грн. та 3 % річних в розмірі 16271,00 грн., розрахунок позивача на предмет правильності його нарахування перевірено судом (т.с. І а.с. 92-93), у зв'язку із чим, позов в цій частині підлягає задоволенню.

З огляду на те, що позивачем не заявлено до стягнення пеню, заява відповідача про застосування до пені строку позовної давності (вх. №29875 від 15.09.17) судом не розглядається.

Враховуючи норми ст. 49 ГПК України, судові витрати у даній справі, які складають з 5284,10 грн. судового збору за майновий характер спору, у даному разі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, ст.ст.82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ХЕМЗ-ІРЕС" (61106, м. Харків, вул. Індустріальна, буд. 15-А, ) на користь Державного підприємства "Харківський електромеханічний завод" (61037, м. Харків, пр.-т Московський, 199, ) - 238256,97 грн. заборгованості з орендної плати; 97745,39 грн. інфляційних нарахувань; 16271,00 грн. 3 % річних; 5284,10 грн. витрат зі сплати судового збору

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 02.10.2017 р.

Суддя ОСОБА_3