РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2017Справа №910/12293/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовбудкомплект"

до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк"

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.07.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовбудкомплект" з вимогами до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не здійснено зняття арешту, накладеного ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к на грошові кошти, що знаходяться на рахунках позивача №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №6045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приватбанк», за наслідками винесення ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.02.2017 у справі №263/1942/17, якою скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд зобов'язати відповідача зняти арешт з коштів позивача, а саме з видаткової частини рахунків №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №6045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня), відкритих позивачу у Маріупольській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.07.2017 порушено провадження у справі № 910/12293/17 та справу призначено до розгляду на 15.08.2017.

15.08.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач зазначає про те, що відповідно до п. 10 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004, звільнення коштів з-під арешту банк здійснює в тому числі за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду, однак доказів отримання відповідачем ухвали від суду, зокрема, ухвали Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к позивачем не надано. Крім того, відповідач вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.08.2017 розгляд справи відкладено до 22.09.2017.

13.09.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника та пояснення, відповідно до яких позивач зазначає, що надати суду копії договорів на відкриття та обслуговування банківських рахунків, що укладені з відповідачем, не видається можливим, оскільки такі договори є втраченими.

Представники сторін у судове засідання 22.09.2017 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення №381 (позивач) та протоколом судового засідання від 15.08.2017 (відповідач).

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 Господарського процесуального кодексу України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 22.09.2017 за відсутності представників сторін, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

У судовому засіданні 22.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року у справі 263/3472/15-к накладено арешт на видаткову частину рахунків №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих Товариству з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» в Маріупольській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», шляхом заборони перераховувати грошові кошти з вказаних рахунків.

Судом встановлено, що вказана ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року у справі 263/3472/15-к була оскаржена Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» до Апеляційного суду Донецької області.

Так, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі 263/3472/15-к апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» задоволено частково; ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року про арешт майна скасовано та постановлено нову ухвалу, якою задоволено клопотання старшого слідчого 2-го ВКР СУ ФР Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про арешт майна: накладено арешт на грошові кошти у розмірі 4141564,00 грн., які знаходяться на рахунках №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих ТОВ «Азовбудкомплект» в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приватбанк»; заборонено розпоряджатися вказаними грошовими коштами, які знаходяться на рахунках на які накладено арешт.

Дана ухвала мотивована тим, що слідчим суддею було накладено арешт на рахунки, відкриті ТОВ «Азовбудкомплект», хоча в переліку того, на що може бути накладено арешт, відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, рахунки не відносяться, у зв'язку з чим колегією суддів накладено арешт на грошові кошти у розмірі 4141564, 00 грн., що знаходяться на рахунках товариства.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.02.2017 у справі №263/1942/17 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект», скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі 263/3472/15-к, грошових коштів у сумі 4141564,00 грн., які знаходяться на рахунках №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих ТОВ «Азовбудкомплект» в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приватбанк», негайно з моменту оголошення ухвали суду.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» звернулось до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з листом від 04.04.2017, у якому вимагав скасувати арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к на грошові кошти, що знаходяться на рахунках позивача №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня), відкритих в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приватбанк» (копія листа з відміткою про отримання відповідачем 04.04.2017 долучена до позову).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що, в порушення норм чинного законодавства, відповідачем не здійснено зняття арешту, накладеного ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к на грошові кошти, що знаходяться на рахунках позивача №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №6045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приватбанк», за наслідками винесення ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.02.2017 у справі №263/1942/17, якою скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд зобов'язати відповідача зняти арешт з коштів позивача, а саме з видаткової частини рахунків №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №6045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня), відкритих позивачу у Маріупольській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст. 131 Кримінального процесуального кодексу України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження, зокрема, є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 132 Кримінального процесуального кодексу України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року у справі 263/3472/15-к накладено арешт на видаткову частину рахунків №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих Товариству з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» в Маріупольській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», шляхом заборони перераховувати грошові кошти з вказаних рахунків.

Як встановлено судом, вказана ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року у справі 263/3472/15-к була оскаржена Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» до Апеляційного суду Донецької області.

Як встановлено судом, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі 263/3472/15-к апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» задоволено частково; ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року про арешт майна скасовано та постановлено нову ухвалу, якою задоволено клопотання старшого слідчого 2-го ВКР СУ ФР Маріупольської ОДПІ ГУ Міндоходів у Донецькій області про арешт майна: накладено арешт на грошові кошти у розмірі 4141564,00 грн., які знаходяться на рахунках №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих ТОВ «Азовбудкомплект» в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приватбанк»; заборонено розпоряджатися вказаними грошовими коштами, які знаходяться на рахунках на які накладено арешт.

При цьому, ухвалами суду від 31.07.2017 та від 15.08.2017 зобов'язано позивача надати договору (договорів) на відкриття та обслуговування банківського рахунку, укладеного (укладених) з відповідачем (з усіма додатками та додатковими угодами), відповідно до яких позивачу були відкриті рахунки №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня);

В той же час, копій вказаних договорів суду не надано, відповідно до поданих позивачем 13.09.2017 пояснень, надати суду копії договорів на відкриття та обслуговування банківських рахунків, що укладені з відповідачем, не видається можливим, оскільки такі договори є втраченими.

Разом з тим, як встановлено Апеляційним судом Донецької області в ухвалі від 15.06.2015 у справі 263/3472/15-к, в Маріупольській філії ПАТ КБ «ПриватБакн», МФО335429, ТОВ «Азовбудкомплект» відкрито рахунки № 9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - евро), № 6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №6045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня).

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, оскільки зазначені обставини щодо відкриття відповідачем позивачу банківських рахунків не заперечуються сторонами, а у суду відсутні сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, вони не потребують доведення в межах даної справи.

За змістом ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України, суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Як встановлено судом, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.02.2017 у справі №263/1942/17 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект», скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі 263/3472/15-к, грошових коштів у сумі 4141564,00 грн., які знаходяться на рахунках №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих ТОВ «Азовбудкомплект» в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приватбанк», негайно з моменту оголошення ухвали суду.

При цьому, у вказаній ухвалі встановлено, що постановою старшого слідчого з ОВС другого ВРКП СУ ФР ГУ ДФС у Донецькій області Макарського О.Є. від 31.08.2016 закрито кримінальне провадження №0000008 від 1.01.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України.

З огляду на наведене, у зв'язку зі скасуванням ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.02.2017 у справі №23/1942/17 арешту на грошові кошти на рахунках позивача, накладеного ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі 263/3472/15-к, відпали підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на грошові кошти.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» звернулось до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з листом від 04.04.2017, у якому вимагав скасувати арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к на грошові кошти, що знаходяться на рахунках позивача які знаходяться на рахунках №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №06045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) відкритих в Маріупольській філії ПАТ КБ «Приватбанк» (копія листа з відміткою про отримання відповідачем 04.04.2017 долучена до позову).

При цьому, у даному листі позивач повідомив відповідача, що ухвала від 14.02.2017 про скасування арешту була направлена Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» та отримана банком 31.03.2017.

В той же час, судом встановлено, що арешт з грошових коштів на рахунках позивача, відкритих у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», що накладений за ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к, відповідачем знято не було.

З цього приводу суд зазначає таке.

Як передбачено ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В свою чергу, відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Так, як встановлено ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За таких обставин, арешт майна за своєю правовою природою є тимчасовим заходом до забезпечення кримінального провадження в розумінні ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України, який за умов, коли підстави для його застосування відпали, повинен бути скасованим.

При цьому, у позові позивач зазначає, що йому були надані усні пояснення працівником Маріупольської філії ПАТ КБ «Приватбанк» щодо неможливості зняття арешту з грошових коштів на рахунку позивача з тих підстав, що арешт було накладено ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року у справі 263/3472/15-к, тоді-як в ухвалі про зняття арешту Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.02.2017 зазначено, що скасовується арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к.

Так, суд зазначає, що за умов, коли ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року про накладення арешту скасована відповідно до ухвали Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к, якою, в свою чергу, накладено арешт на грошові кошти у розмірі 4141564,00 грн., які знаходяться на рахунках позивача, відкритих у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», єдиною правовою підставою для накладення арешту є ухвала Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі 263/3472/15-к.

Суд наголошує на тому, що, скасовуючи ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 року про накладення арешту, Апеляційним судом Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к зазначено, що слідчим суддею було накладено арешт на рахунки, відкриті ТОВ «Азовбудкомплек», хоча в переліку того, на що може бути накладено арешт, відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, рахунки не відносяться, у зв'язку з чим колегією суддів накладено арешт на грошові кошти у розмірі 4141564, 00 грн.

При цьому, суд зазначає, що перелік рахунків, на грошові кошти на яких накладено арешт ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к, відповідає тому переліку рахунків, на які накладено арешт за ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 30 березня 2015 у справі №263/3472/15-к, що скасована.

Разом з тим, у відзиві відповідач не посилається на вказані обставини, оскільки заперечує проти позову з тих підстав, що матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем спірних ухвал суду.

Відповідно до п. 10.11. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 р. N 22 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 р. за N 377/8976, банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем, слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Разом з тим, наведені у відзиві формулювання щодо відсутності у матеріалах справи доказів отримання відповідачем ухвал суду не можуть свідчити про факт ненаправлення відповідачу спірних ухвал суду, в тому числі, ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14.02.2017 у справі №263/1942/17. Так, відповідач, зокрема, не вказує, що ним не отримувались зазначені судові рішення, а наголошує лише на відсутності у матеріалах справи (недолучення їх позивачем до справи) доказів отримання цих ухвал суду.

Водночас, як встановлено судом, у листі від 04.04.2017, який було отримано банком 04.04.2017, позивач повідомив відповідача, що ухвала від 14.02.2017 про скасування арешту була направлена Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» та отримана банком 31.03.2017. При цьому, додатком до листа від 04.04.2017 позивачем було долучено ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015.

Проте, жодної відповіді відповідачем на лист позивача від 04.04.2017 надано не було, зокрема, відповідач не зазначив про неотримання відповідного судового рішення (ухвали) безпосередньо від суду, відповідач не звернувся до суду з відповідним запитом. Крім того, згідно зі ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, відтак у разі наявності будь-яких сумнівів щодо підстав для зняття арешту з грошових коштів, відповідач вправі був здійснити відповідний пошук у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

При цьому, суд зазначає, що виходячи зі змісту правовідносин, що виникли між сторонами з приводу відкриття банківських рахунків, на грошові кошти на яких було накладено арешт, вказані правовідносини є такими, що виникли за договором банківського рахунку.

За змістом ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до статті 1067 Цивільного кодексу України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. У разі необґрунтованого ухилення банку від укладення договору банківського рахунка клієнт має право на захист відповідно до цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 12 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ст. 13 Цивільного кодексу України).

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що на позивача не може бути покладено тягар доведення факту направлення судом на адресу банку ухвали суду про скасування арешту, оскільки такі обставини не залежать від дій (волевиявлення) позивача.

При цьому, банк як сторона, яка перебуває з позивачем у договірних відносинах у зв'язку з відкриттям банківських рахунків, несе відповідальність щодо належного виконання умов договору, в тому числі зобов'язана забезпечити клієнту вільний доступ для користування та розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на таких рахунках та має право на обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами виключно у випадках, передбачених законом.

Крім того, посилання банку на обставини відсутності в матеріалах справи доказів отримання ним ухвали безпосередньо від суду як на підставу обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами розцінюється судом як зловживання правом, що має наслідком завдання шкоди клієнту у формі незаконного обмеження його права власності на грошові кошти на рахунках.

Враховуючи встановлені судом обставини щодо звернення позивача до відповідача з листом від 04.04.2017, в якому вказано про направлення Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» ухвала від 14.02.2017 про скасування арешту та додатком до якого було долучено ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015, беручи до уваги відсутність відповіді банку на вказаний запит та наявність відкритого доступу до судових рішень, зважаючи на договірний обов'язок банку щодо належного забезпечення прав клієнта на вільне розпорядження коштами, які знаходяться на рахунках та неприпустимість зловживання банком своїми правами, суд доходить висновку, що відповідачем у зв'язку з незняттям арешту з грошових коштів на рахунках неправомірно здійснюється обмеження позивача у користуванні та розпорядженні ним своїм майном.

Щодо доводів відповідача про неналежно обраний спосіб захисту, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Надаючи правову оцінку належності обраного прокурором способу захисту, суд звертає увагу на визначення можливої ефективності такого способу з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тоді-як позовні вимоги у даній справі на забезпечення поновлення прав не спрямовані.

Суд зазначає, що позовні вимоги, по суті, зводяться до вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити дії, пов'язані з усуненням перешкод у користуванні та розпорядженні майном, яке належить на праві власності позивачу.

Як передбачено ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, незняття банком арешту з грошових коштів, які знаходяться на рахунках позивача, по суті, створює перешкоди у реалізації позивачем своїх правомочностей як власника майна (грошових коштів на рахунку), а саме права користуватись та розпоряджатись таким майном.

Приписами ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відтак, обов'язок банку із зняття арешту на підставі відповідного рішення суду встановлений ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

З огляду на те, що судом встановлено відсутність правових підстав для обмеження прав позивача як власника майна - грошових коштів на рахунках №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №6045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня) у зв'язку зі скасуванням арешту, накладеного ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к, суд дійшов висновку, що відповідач порушив права позивача шляхом невчинення дій щодо забезпечення права позивача на вільне розпорядження грошовими коштами на його рахунках, а саме щодо не зняття арешту з грошових коштів, які знаходяться на відповідних рахунках.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовбудкомплект" до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про зобов'язання вчинити дії є обґрунтованими, такими, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що вимоги про зняття арешту з грошових коштів на рахунках позивача, відкритих у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк», підлягають задоволенню з урахуванням того, що такий арешт було накладено ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к, відтак у резолютивній частині рішення суд зазначає конкретну підставу накладення арешту на майно, який суд зобов'язує зняти.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код: 14360570) зняти арешт з грошових коштів, що знаходяться на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» (87534, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Громової, 63; ідентифікаційний код: 32091523) №9896 (валюта рахунку - українська гривня), №2089 (валюта рахунку - російський рубль), №0675 (валюта рахунку - швейцарський франк), №6045 (валюта рахунку - долар США), №1516 (валюта рахунку - євро), №6051 (валюта рахунку - українська гривня), №6001 (валюта рахунку - українська гривня), №6045 (валюта рахунку - українська гривня), №1516 (валюта рахунку - українська гривня), відкритих в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код: 14360570), накладений ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15.06.2015 у справі №263/3472/15-к.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код: 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовбудкомплект» (87534, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Громової, 63; ідентифікаційний код: 32091523) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 05.10.2017

Суддя І.М. Отрош