ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р.Справа № 923/1460/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г.

(згідно розпорядження керівника апарату від 19.08.2017р. №904 щодо повторного автоматичного розподілу справи)

при секретарі: Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз"

на рішення господарського суду Херсонської області від 04.07.2017р.

по справі №923/1460/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання додаткової угоди до договору недійсною,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Херсонрегіонгаз» (далі Товариство, позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі Компанія, відповідач) про визнання недійсною Додаткову угоду № 5 від 23.05.2016 до Договору від 30.12.2015 №16-192-Н, як таку, що вчинена під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 30.12.2015р. між сторонами було укладено Договір 16-192-Н на купівлю-продаж природного газу, за умовами якого Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2016р. природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

23.05.2016р. сторонами було підписано Додаткову угоду №5 до Договору 16-192-Н від 30.12.2015р., якою було внесено доповнення в п.6.1 Договору, доповнено п.7.7, викладено розділ Х в іншій редакції.

Так в п.6.1 Договору було додано останній абзац в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим Договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 ЦК України".

Статтю 7 Договору "Відповідальність сторін" було доповнено пунктом 7.7 в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим Договором". Позивач вважає, з посиланням на приписи ст. ст. 203,215,233 ЦК України, Додаткову угоду №5 від 23.05.2016р. до Договору №16-192-Н купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015р. такою, що укладена позивачем під впливом тяжких і вкрай невигідних обставин, а тому вона має бути визнана недійсною. Ухвалою господарського суду Херсонської області від 30.12.2016р. порушено провадження у справі за даним позовом з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

23.01.2017р. від відповідача надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до господарського суду м. Києва, яке обґрунтовано тим, що справа підлягає вирішенню господарським судом за місцезнаходженням відповідача.

09.02.2017р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначив, що позивачем було схвалено спірну додаткову угоду №5 до Договору, останній містить всі істотні умови встановленні для даного виду договорів та не суперечить чинному законодавству, а факт того, що умови договору є вкрай невигідними для позивача, не може бути підставою для визнання додаткової угоди №5 до Договору недійсною, вважаємо позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

09.02.2017р. та 23.02.2017р. від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до господарського суду м. Києва та доповнення до них.

Ухвалою суду від 23.02.2017р. справу №923/1460/16 направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду м.Києва.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.04.2017р. апеляційну скаргу ТОВ "Херсонрегіонгаз" задоволено, ухвалу Господарського суду Херсонської області від 23.02.2017р. скасовано, а справу передано на розгляд до Господарського суду Херсонської області.

Розпорядженням керівника апарату суду від 11.05.2017р. № 77 у зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Ярошенко В.П. на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №923/1460/16, за результатами якого справу розподілено судді Павленко Н.А.

В судовому засіданні 30.05.2017р. головуючим суддею Павленко Н.А. задоволено заяву про самовідвід.

У зв'язку із винесенням ухвали про самовідвід судді Павленко Н.А., на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Херсонської області від 31.05.2017р. №107 здійснено повторний автоматизований розподіл справи №923/1460/16.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №923/1460/16 передано на розгляд судді Сулімовській М.Б.

Ухвалою суду від 01.06.2017р. справу прийнято до провадження, призначено судове засідання на 04.07.2017р.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 04.07.2017р. (суддя Сулімовська М.Б.) в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване таким:

- позивачем не доведено підстав для визнання недійсною Додаткової угоди №5 ст.ст. 203, 215,233 ЦК України);

- не підтверджено належними та допустимими доказами те, що Додаткову угоду №5 до Договору №16-192-Н було укладено під впливом тяжких обставин. В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ТОВ "Херсонрегіонгаз" просить скасувати рішення господарського суду Херсонської області від 04.07.2017р. у справі №923/1460/16.

Скаржник вважає, що при прийняті оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права (ст.ст.4-3,4-7,43,84 ГПК України) та матеріального права (ст.ст. 203,215,233 ЦК України).

В оскаржуваному рішенні судом не надано жодної оцінки діям відповідача, його відзиву, не надано оцінки тим обставинам, що недосконалість наявного на момент укладання спірної додаткової угоди механізму проведення розрахунків, визнана органами державної влади в їх офіційних документах.

Також скаржник зазначає, що у ТОВ "Херсонрегіонгаз" на момент укладення спірної угоди були тяжкі обставини, якими і скористався відповідач.

А щодо обовязку доводити, що за відсутності тяжких обставин правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах, то скаржник зазначає, що такий правочин не відповідає не лише інтересам позивача, не лише волі позивача, але і чинному законодавству, як то ст.ст. 525,526 ЦК України. Також суперечить правовій позиції викладеній у постановах ВСУ від 09.10.2014р. у справі №5011-35/1533-2012-19/522-2012 та від 16.09.2015р. у справі №917/2520/14, від 23.09.2015р. у справі №917/2519/14, від 07.10.2015р. у справі №924/406/14, від 07.10.2015р. у справі №924/1236/14, від 11.11.2015р. у справі №927/1733/14, постанові ВГСУ від 26.05.2016р у справі №917/2361/15, які в силу приписів ст.111-12 ГПК України є обовязковими.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2017 року по справі №923/1460/16 апеляційну скаргу ТОВ "Херсонрегіонгаз" прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Величко. Т.А., судді: Бєляновський В.В., Лавриненко Л.В. та призначено розгляд апеляційної скарги на 22.08.2017 року.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 19.08.2017 року №904 „Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/978/17 з підстав перебування судді Бєляновського В.В. у відпустці.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 року по справі №923/1460/16 апеляційну скаргу ТОВ "Херсонрегіонгаз" прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Величко. Т.А., судді: Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г. та призначено розгляд апеляційної скарги на 22.08.2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «НАК «Нафтогаз» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського Херсонської області від 04.07.2017р. у справі №923/1460/16 без змін.

Позивачем було схвалено спірну додаткову угоду №5 до Договору, останній містить всі істотні умови встановленні для даного виду договорів та не суперечить чинному законодавству, а факт того, що умови договору є вкрай невигідними для позивача, не може бути підставою для визнання додаткової угоди №5 до Договору недійсною

Відповідач вважає рішення господарського суду таким, що прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

22.08.2017р. від позивача надійшло клопотання про залучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме: витяг з річного балансу ПАТ «НАК «Нафтогаз» 2016р., копія Балансу форма 1 (звіт про фінансовий звіт стан) ТОВ «Херсонрегіонгаз» станом на 31.03.2016р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 22.08.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладено для вивчення матеріалів справи на 12.10.2017р.

12.10.2017р. надійшли заперечення на відзив відзив від 19.08.2017р., відповідно до яких останній категорично не погоджується та просив суд не враховувати його під час прийняття рішення.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали справи і це встановлено господарським судом, 30.12.2015р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" (Покупець) було укладено Договір №16-192-Н на купівлю-продаж природного газу (т.1 а.с.11-13), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Розділом VI Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 31.03.2016р. (т.1 а.с.16) сторони визначили порядок та умови проведення розрахунків.

Відповідно до п.6.1 оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу.

Умовами розділу VII Договору визначено відповідальність сторін.

23.05.2016р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №5 (т.1 а.с. 18) до Договору №16-192-Н купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015р., якою було внесено доповнення в п.6.1 Договору, доповнено п.7.7, викладено розділ Х в іншій редакції.

Так в п.6.1 Договору було додано останній абзац в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не змінює строків, термінів та умов розрахунків за цим Договором, не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 ЦК України".

Статтю 7 Договору "Відповідальність сторін" було доповнено пунктом 7.7 в наступній редакції: "Сторони погодили, що з урахуванням п.10.2 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, крім того, підписання сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє покупця від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим Договором, включаючи, але не обмежуючись обов'язком покупця сплатити на користь продавця неустойку (штраф, пеню), платежі відповідно до статті 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості, в тому числі на суму заборгованості, яка є предметом регулювання договором про організацію взаєморозрахунків та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ, за весь час прострочення до повного погашення заборгованості за цим Договором".

ТОВ "Херсонрегіонгаз" вважає, що угода вчинена під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, у зв'язку з чим просить визнати її недійсною на підставі ст. 233 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем надано копію Договору 16-192-Н від 30.12.2015р. на купівлю-продаж природного газу, Додаткові угоди до договору №1 від 31.01.2016р., №2 від 29.02.2016р., №3 від 31.03.2016р., №4 від 30.04.2016р., №5 від 23.05.2016р., електронний лист НАК "Нафтогаз України" від 10.03.2016р., Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, листування з НАК "Нафтогаз України" щодо підписання спільних протокольних рішень, листування ТОВ "Херсонрегіонгаз" щодо вирішення питання про приведення у відповідність до вимог Закону України "Про ринок природного газу" Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ від 11.01.2005р. №20, довідки щодо заборгованості і проведенню розрахунків по пільгах і субсидіях за спожитий природний газ станом на 01.05.2016р., 01.06.2016р., 01.05.2017р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позову, враховуючи наступне.

Частиною 2 ст. 99 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом першої інстанції, сторонами 23.05.2016р. було укладено Додаткову угоду №5 до Договору купівлі-продажу природного газу від 30.12.2016р., погоджено без зауважень та заперечень всі зміни, в тому числі, визначено умови та порядок проведення розрахунків, про що свідчать підписи та печатки позивача та відповідача під текстом договору.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, зокрема наявність спеціальних підстав визнання недійсною угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як зазначено у п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію статті 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто за відсутності насильства, обману чи помилки, можливо, навіть з ініціативи самого позивача. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача. Останній, крім повернення йому одержаного другою стороною, вправі вимагати відшкодування йому завданих збитків і моральної шкоди стороною, яка скористалася тяжкою обставиною. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009р. зазначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Отже, правочин, вчинений під впливом тяжкої обставини, носить такі обов'язкові ознаки: особа вчиняє такий правочин під впливом тяжкої для неї обставини; особа вчиняє правочин на вкрай невигідних для себе умовах; особа вчиняє такий правочин добровільно та може бути ініціатором такого правочину; особа усвідомлює, що вчиняє такий правочин на вкрай невигідних для себе умовах, але вимушена це зробити під впливом тяжкої обставини. Друга сторона повинна усвідомлювати, що контрагент перебуває під впливом тяжкої обставини і вчиняє правочин вимушено, та користується цим. Посилання позивача на таку обставину як не підписання НАК "Нафтогаз України" спільних протокольних рішень не може вважатися тяжкою обставиною, яка мала наслідком укладення спірної угоди між сторонами.

Отже, твердження позивача про те, що Додаткова угода №5 до Договору №16-192-Н була укладена під впливом тяжких обставин, не підтверджено належними та допустимими доказами.

Крім того, Договір №16-192-Н виконаний обома сторонами у повному обсязі, претензій у сторін немає, спір про стягнення по спірному Договору в господарських судах не розглядається.

Оскільки позивачем було схвалено спірну Додаткову угоду №5, останній містить всі істотні умови встановленні для даного виду договорів та не суперечить чинному законодавству, а факт того, що умови договору є вкрай невигідними для позивача, не може бути підставою для визнання додаткової угоди №5 недійсною.

Господарським судом при прийняті оскаржуваного рішення були досліджені всі фактичні обставини справи у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права, в тому числі судом були досліджені докази надані відповідачем та надана їм належна правова оцінка.

З урахуванням вищевикладеного, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Посилання скаржника на численні порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегією судів відхиляються, адже як встановлено господарським судом та підтверджено під час апеляційного перегляду - надані позивачем докази, в тому числі і до апеляційної інстанції, не підтверджують вчинення останнім оспорюваної додаткової угоди до Договору №16-192-Н під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонрегіонгаз" залишити без задоволення, рішення господарського суду Херсонської області від 04.07.2017р. у справі №923/1460/16 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя І.Г. Філінюк