ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2017 р.Справа № 922/2879/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Софія-Близнюки", с. Софіїка Перша
до ФОП ОСОБА_1, м. Лозова
про стягнення збитків в сумі 216.202,00 грн.
за участю сторін:

позивача - не з*явився

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року до господарського суду звернулось ТОВ" Софія-Близнюки" та просить стягнути на свою користь з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( надалі - відповідача ) понесені збитки внаслідок незаконного використання відповідачем в 2014 році земельної ділянки , кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходилась і знаходиться в оренді позивача . Розмір збитків становить 216.202,00 грн.

Судові витрати позивач просить стягнути з відповідача.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини , що 15.01.2011 року між ТОВ "Софія-Близнюки" та громадянкою ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки , кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 5,2681 га, строк дії договору 15 років. Даний договір було зареєстровано відділом Держкомзему у Близнюківському районі Харківської області , про що у реєстрі земель вчинено запис від 30.01.2012 року за № 00229.

В 2014 році громадянка ОСОБА_2 укладає договір оренди з ФОП ОСОБА_1 на 49 років на земельну ділянку , кадастровий номер НОМЕР_1, В цьому ж році, відповідач проводить польові роботи на спірній земельній ділянці та здійснює посів соняшника.

Апеляційним судом Харківської області у справі за № 612/456/14-ц від 22.12.2016 року визнано недійсним договір оренди без номеру від 14.03.2014 року укладеним між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 ( а.с.7-10).

Відповідач проти заявлених вимог заперечує та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог, з посиланням на ті обставини, що станом на 14.03.2014 року під час реєстрації договору оренди без номеру земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_3 укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 держаним реєстратором не було встановлено наявність інших речових прав ( у тому числі і права оренди ) на спірну земельну ділянку у зв*язку з чим реєстратором не було відмовлено відповідачу у реєстрації договору оренди у відповідності до ст. 24 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Заперечення також викладені з інших підстав. Факт укладення договору оренди ОСОБА_2 та ТОВ"Софія-Близнюки" власником земельної ділянки було приховано .

Користування земельною ділянкою, належною ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_1 обґрунтовувало наявністю договору оренди землі від 14 березня 2014 року, оскільки цей договір зареєстровано у встановленому законом порядку.

За розрахунками позивача, внаслідок протиправних дій відповідача, що полягають у незаконному зайнятті орендованої позивачем земельної ділянки площею 5,2681 га, ТОВ" Софія-Близнюки" завдано збитки у виді неодержаного доходу (упущена вигода) у розмірі 216.202,00 грн.

Крім того, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до даних правовідносин.

18.09.2017 року відповідач звернувся до суду із клопотанням щодо зупинення провадження у справі до розгляду справи за № 612/456/14-ц.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Виходячи із змісту положень ЦК України чинним законодавством України встановлена єдина підстава цивільно-правової відповідальності за завдані учаснику цивільно-правових відносин збитки - це правопорушення, до складу якого входять, зокрема, елементи об'єктивної сторони правопорушення, яка складається із збитків (упущеної вигоди); протиправної поведінки особи, яка порушила зобов'язання та причинного зв'язку між ними; елементи суб'єктивної сторони, зокрема, вини особи, яка порушила зобов'язання.

Згідно з частиною першою статті 225 ГК України збитками є: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо ), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною ; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відсутність одного з елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяні збитки оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення .

Згідно з приписами ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи з загальних принципів цивільного права, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань, оскільки в даному випадку його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних винних дій відповідача у вигляді неналежного виконання договірних зобов'язань та причинного зв'язку між збитками позивача та діями відповідача, і, як наслідок, вимога про відшкодування збитків може пред'являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

З огляду на викладене, збитками (шкодою) у розумінні положень цивільного законодавства є реальні витрати, зроблені кредитором, втрата або пошкодження його майна, а також неодержані доходи, які він би отримав у разі, якщо його право не було би порушено. Зобов'язання відшкодування завданої шкоди (збитків) є наслідком неправомірної поведінки особи, яка порушує законні цивільні права іншої особи.

За змістом статті 1166 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивач вказує, що він поніс збитки у зв'язку з тим, що в 2014 році ФОП ОСОБА_1 захопив земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 5,2681 га, на якій позивачем вже було проведено польові роботи, зокрема культивація землі та посіяв соняшник.

Як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено рішенням апеляційного суду Харківської області у справі за № 612/456/14-ц від 22.12.2016 року ,15.01.2011 року між ОСОБА_2 та ТОВ" Софія-Близнюки" був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 загальною площею 5,2681 га, строком на 15 років, який був зареєстрований відділом Держкомзему у Близнюковському районі Харківської області , про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.10.2012 року № 00229. Відповідно до умов даного договору ТОВ "Софія-Близнюки" здійснювало обробіток земельної ділянки та проводило розрахунок з ОСОБА_2

Рішенням у справі за № 612/456/14-ц визнано недійсним договір оренди без номеру від 14.03.2014 року укладеним між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 ( а.с.7-10).

В обгрунтування понесених збитків ТОВ" Софія-Близнюки" надає підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду станом на 01 грудня 2014 року

Позивач просить суд задовольнити позов виходячи із того, що відповідач самовільно, за відсутності правових підстав використовував належну позивачеві земельну ділянку у своїй господарській діяльності, отримав від незаконного використання доходи, чим завдав позивачеві шкоди, розрахунок розміру якої доведено позивачем належними доказами.

Як доказ, позивачем надано акт обстеження земельної ділянки від 14.11.2013 року , у відповідності до якого робоча група за участю позивача встановила, що на спірній земельній ділянці у вересні 2013 році було здійснено обробіток грунту дисковими боронами, а в жовтні проведена культивація.

У відповідності до Постанови КМ України від 19 квітня 1993 р. N 284 " Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" розмір збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. ( п. 2 постанови).

До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Абзац другий пункту 2 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 21 ( 21-2004-п ) від 14.01.2004, N 109 ( 109-2017-п ) від 01.03.2017 \

Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії.

Інші збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обгрунтовані *). Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Враховуючи викладене, акт від 14.11.2013 року складений за участю заступника начальника агропромислового розвитку, двох головних спеціалістів управління агропромислового розвитку, та директора ТОВ" Софія Близнюки" не можна вважати належним доказом по справі, оскільки акт обстеження складений без участі ФОП ОСОБА_1

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання спірної земельної ділянки з урахуванням середньої врожайності насіння соняшника, що становить 38 ц/га ( 3.8 т/га) у вазі доробки. Таким чином, розмір неодержаного доходу позивача в 2014 році за цінами на час звернення з позовом до суду із земельної ділянки становив би 5,2681 га х 3,8 т. х 10800,00 грн. = 216.202,00 грн.

За розрахунками позивача, внаслідок протиправних дій відповідача, що полягають у незаконному захоплені орендованої позивачем земельної ділянки площею 5,2681 га, ТОВ" Софія-Близнюки" завдано збитки у виді неодержаного доходу (упущена вигода) у розмірі 216.202,00 грн.

Суд вважає, що такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

За змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 ГК, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК.

Згідно зі статтею 211 ЗК за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

У справі, яка розглядається, ТОВ"Софія-Близнюки" звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалося на положення статей 224, 225 ГК, статей 22, 1166 ЦК, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення збитків зауважило, що внаслідок самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки позивач не отримав доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. Розрахунок неодержаного доходу (упущеної вигоди) описано позивачем по тексту позовної заяви.

При визначенні розміру упущеної вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином, її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами.

Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Таким чином, незважаючи на те що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди повинні бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами на підкріплення реальної можливості отримання потерпілою стороною відповідних доходів у разі, якби друга сторона виконала свої зобов'язання належним чином.

Як свідчать надані позивачем розрахунки суми упущеної вигоди не є належними доказами, так як позивач не надав підтверджень про те, що саме на земельній ділянці, яка перебувала в його користуванні на умовах договору оренди, він міг отримати відповідний урожай соняшника. Позивач не надав відповідні бухгалтерські та економічні обґрунтування, агрономічні підтвердження дотримання сівозмін на орендованій ділянці на протязі всього періоду користування земельною ділянкою, внесення добрив, проведення всього комплексу робіт, які б стали гарантією для отримання безумовного і реального доходу.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів для задоволення позову про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди та не доведено за допомогою документів бухгалтерського та податкового обліку розмір завданих збитків (упущеної вигоди), причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та неотриманими доходами (прибутком), не обґрунтовано розрахунку розміру упущеної вигоди.

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до вирішення по суті справи за № 612/456/14-ц про визнання недійсним договору оренди без номеру від 14.03.2014 року укладеним між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1

Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

За змістом наведеної норми процесуального права підставою для зупинення провадження у господарський справі є сукупність таких складових, як розгляд іншої справи іншим судом, пов*язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

Зазначена норма визначає сукупність обставин, за наявністю яких суддя зобов'язаний зупинити провадження у справі. Так, за змістом вказаної для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку з'ясовує як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

В п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Суд зазначає, що зупинення провадження у справі є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд має враховувати обставини конкретної справи. Разом з тим, відповідачем не надано доказів оскарження рішення апеляційного суду Харківської області у справі за № 612/456/14-ц.

На підставі викладеного суд відмовляє в задоволені клопотання щодо зупинення провадження у справі .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.1,2,33,75,82-85 ГПК України , суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 05.10.2017 р.

Суддя Л.С. Лаврова