РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2017Справа №910/15467/17

За позовом Спільного Українсько-Польського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн-Експо"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Понтем Експрес .УА"

про стягнення 136 023,36 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Матвійчук В.О. - за довіреністю №1343 від 02.10.2017 року

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Спільне Українсько-Польське підприємство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн-Експо" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Понтем Експрес .УА" про стягнення 136 023,36 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого від позивача товару, послуг з монтажу та транспортно-експедиційних послуг згідно умов Договору поставки №UA-826/16 від 29.12.2016 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь: 120 070,58 грн. - заборгованості, 1 832,27 грн. - 3% річних, 14 120,51 грн. - пені, 2 040,35 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 04.10.2017 року.

В судове засідання 04.10.2017 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 13.09.2017 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 04.10.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 04.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Понтем Експрес.УА" (далі по тексту - відповідач, покупець) та Спільним Українсько-Польським підприємством у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн-Експо" (далі по тексту - позивач, постачальник) укладено Договір поставки №UA-826/16 (далі по тексту - Договір поставки), за умовами якого (п. 1.1. Договору) постачальник зобов'язується здійснювати поставку та передавати стелажі палетні та/або комплектуючі до них, надалі - «Обладнання», у власність Покупцеві, а Покупець зобов'язується приймати Обладнання в кількості і асортименті, узгоджених Сторонами у Специфікаціях, і сплачувати його вартість на умовах даного Договору.

Згідно з п.1.2. Договору монтаж (зборка) Обладнання може проводитись Постачальником за домовленістю Сторін, про що зазначається у відповідній Специфікації. У разі проведення монтажу (зборки) Обладнання Постачальником Сторони керуються умовами проведення монтажу (зборки) Обладнання, зазначеними в розділі 4 цього Договору.

Відповідно до п.2.1. Договору обладнання, що поставляється, оплачується за узгодженими цінами, згідно Специфікацій, які є невід'ємною частиною даного Договору.

Загальна сума Договору визначається як загальна сума всіх Специфікацій, що є невід'ємною частиною даного Договору (п.2.2. Договору).

В пункті 2.3. Договору сторони передбачили, що оплата за Обладнання, що передається за даним Договором здійснюється Покупцем шляхом безготівкового банківського переказу на поточний рахунок Постачальника у наступному порядку:

- Сума передоплати, яка складає 40% (сорок відсотків) від загальної вартості Обладнання, що передається згідно відповідної Специфікації, повинна бути перерахована на рахунок Постачальника не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Сторонами відповідної Специфікації. В разі перерахування коштів раніше строку підписання відповідної Специфікації до даного Договору, строк поставки Обладнання Постачальником рахується здати підписання відповідної Специфікації (п.2.3.1. Договору);

- Наступний платіж у розмірі 40% (сорок відсотків) від загальної вартості Обладнання, що передається згідно відповідної Специфікації, перераховується Покупцем Постачальнику протягом 2 (двох) банківських днів з моменту повідомлення Постачальником Покупця про готовність Обладнання до відвантаження, але у будь-якому випадку не пізніше ніж за 2 (два) календарні дні до строку поставки Обладнання (п.3.2. даного Договору) (п.2.3.2. Договору);

- Остаточний розрахунок у розмірі 20% (двадцять відсотків) від загальної вартості Обладнання, що передається згідно відповідної Специфікації здійснюється Покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту передачі Обладнання Покупцю за накладною Постачальника (п.2.3.3. Договору).

Відповідно до п.2.4. Договору у випадку, якщо монтаж (зборка) Обладнання за відповідною Специфікацією проводиться Постачальником, 100% (сто відсотків) вартості монтажу (зборки) Обладнання згідно відповідної Специфікації сплачується Покупцем протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно умов Специфікації № 1 Позивач зобов'язався поставити Відповідачу обладнання, здійснити його монтаж та надати транспортно-експедиційні послуги загальною вартістю 650 346,58 грн. з ПДВ,

Відповідно до п.4.1. Договору монтаж (зборка) Обладнання здійснюється на умовах, визначених відповідною Специфікацією. Строк монтажу (зборки) не входить у строк передачі Постачальником Обладнання Покупцю (п.3.2. даного Договору). У випадку проведення монтажу (зборки) Обладнання Постачальником, строк та адреса (об'єкт) проведення монтажу (зборки) додатково погоджуються Сторонами у відповідній Специфікації до даного Договору. Строк монтажу (зборки), вказаний Сторонами у Специфікаціях, обчислюється у календарних днях з моменту передачі Обладнання Покупцю та отримання Постачальником письмового повідомлення Покупця про готовність об'єкт)' до проведення монтажу (зборки) Обладнання, при умові фактичної готовності приміщень об'єкту до монтажу (зборки) Обладнання у відповідності до вимог наведених у Додатку №1 до відповідної Специфікації.

Монтаж (зборка) Обладнання по відповідній Специфікації здійснюється у відповідності до затвердженого Сторонами Додатку №1 до відповідної Специфікації, що є невід'ємною частиною даного Договору (п.4.2. Договору).

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що монтаж (зборка) Обладнання здійснюється персоналом Постачальника та/або компетентною, уповноваженою Постачальником монтажною організацією. В разі проведення монтажу (зборки) Обладнання субпідрядною організацією, уповноваженою Постачальником, Постачальник несе всю відповідальність за проведення монтажу (зборки) як за свої власні дії.

Належне проведення Постачальником монтажу (зборки) Обладнання по відповідній Специфікації оформляється (підтверджується) підписанням Сторонами відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт. Покупець зобов'язаний підписати відповідний Акт приймання-передачі виконаних робіт протягом 3-х робочих днів з дня завершення Постачальником монтажу (зборки) Обладнання по відповідній Специфікації (п.4.4. Договору).

На виконання умов Договору Позивачем 01.02.2017 року поставлено Відповідачу обладнання загальною вартістю 568 346,58 грн., що підтверджується видатковою накладною №1306 від 01.02.2017 року, надано транспортно-експедиційні послуги вартістю 15 000,00 грн., що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1307 від 01.02.2017 року, а також надано послуги з монтажу обладнання вартістю 67 000,00 грн., що підтверджується Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №1754 від 07.02.2017 року.

Таким чином, позивачем виконані зобов'язання перед відповідачем за Договором та Специфікацією №1 в повному обсязі, жодних зауважень (претензій) щодо поставки товару та виконаних робіт (транспортно-експедиційні послуги, монтажу обладнання) відповідачем позивачу не пред'являлись.

Згідно з п. 1 Інформаційного листа ВГСУ «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України».

Вартість отриманого товару оплачено Відповідачем частково, а саме в розмірі 530 276,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками: від 06.01.2017 року на суму 260 138,00 грн., від 31.01.2017 року на суму 260 138,00 грн., від 23.05.2017 року на суму 10 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що внаслідок порушення Відповідачем зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого товару, оплати вартості транспортно-експедиційних послуг та монтажу обладнання, відповідно до умов Договору, у Відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 120 070,58 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив та передав у власність відповідачу товар, надав транспортно-експедиційні послуги та виконав монтаж обладнання за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не в повній мірі сплатив на користь позивача вартість отриманого товару, та не оплатив вартість транспортно-експедиційних послуг та монтажу обладнання, в зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість в розмірі 120 070,58 грн.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також оскільки на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 120 070,58 грн. (заборгованості), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, а тому позивач, керуючись п.5.1. Договору, просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 14 120,51 грн.

Згідно з п.5.1. Договору за порушення Покупцем строку оплати, встановленого в п.2.3.1. та/або п.2.3.2. та/або п.2.3.3. та/або п.2.4. даного Договору, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику за кожен день прострочення виконання зобов'язання по оплаті Обладнання, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до положень ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи вищевикладене, та здійснивши власний арифметичний розрахунок суми пені суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 14 120,51 грн. (пені) за допущенням відповідачем прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором, нараховані вірно, відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню.

Окрім того позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1 832,27 грн. (3% річних).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 832,27 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Понтем Експрес.УА" (02132, м.Київ, ВУЛИЦЯ ДНІПРОВСЬКА НАБЕРЕЖНА , будинок 26-Ж, офіс 53; ) на користь Спільного Українсько-Польського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю "Модерн-Експо" (45603, Волинська обл., Луцький район, село Струмівка, ВУЛ.РІВНЕНСЬКА, будинок 4; ) 120 070 (сто двадцять тисяч сімдесят) грн. 58 коп. - заборгованості, 1 832 (одну тисячу вісімсот тридцять дві) грн. 27 коп. - 3% річних, 14 120 (чотирнадцять тисяч сто двадцять) грн. 51 коп. - пені, 2 040 (дві тисячі сорок) грн. 35 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 13.10.2017 року.