ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р.Справа № 922/2601/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі», 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ;

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 61093, м. Харків, провулок Володимира Усенка, 25, ідентифікаційний код НОМЕР_1;

про стягнення 60442,04 грн.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_2 (довіреність №38-2072/470 від 10.05.2012);

відповідача не зявився.

За відсутності клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору:

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення загальної суми заборгованості у розмірі 60442,04 грн., у тому числі: заборгованості за неналежне виконання договірних зобовязань у розмірі 45444,59 грн. за період з жовтня 2013 року по квітень 2017 року включно, а також 3% річних у розмірі 1942,55 грн. та інфляційних втрат у розмірі 13054,90 грн.

Свої вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати спожитої теплової енергії за договором №10447 про постачання теплової енергії від 01 листопада 2004 року. Здійснюючи правове обгрунтування позовних вимог посилається на ст.ст. 525, 526, 610, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.09.2017 відкладено розгляд справи на 11 жовтня 2011 року о 11:45 год. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про продовження строку вирішення спору у справі та продовжено строк розгляду справи №922/2601/17 на 15 днів, до 18.10.2017 включно.

Відповідач ФО-П ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, явку свого повноважного представника не забезпечила, відзив на позов не надала. Разом з цим, ухвала суду про відкладення розгляду справи, що була направлена на адресу відповідача - 61093, м. Харків, провулок Володимира Усенка, 25, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулося до суду 03 жовтня 2017 року без доказів вручення відповідачеві з відміткою пошти «за не запитом».

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Відповідно до положень п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Так, процесуальні документи у цій справі (ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи) повідомлення про перенесення судового засідання направлялися всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідних документів.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але відповідач ФО-П ОСОБА_1 не з'явилася у судове засідання, водночас судом вжито всі заходи для належного її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Позивач звернувся до суду із заявою (вх. №33424 від 11.10.2017), яку підтримала у судовому засіданні уповноважений представник ОСОБА_2 та зазначила, що було допущено арифметичну помилку при розрахунку основної суми боргу відповідача за договором, що складає 45644,59 грн., а не 45444,59 грн., яку заявлено позивачем до стягнення. У звязку із чим просила вважати правильним по тексту 45644,59 грн. суму основного боргу.

Розглянувши заяву позивача про виправлення помилки щодо суми основного боргу за договором, виходячи з її змісту та змісту раніше заявлених позовних вимог, суд розцінює її як заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Разом з цим, заява про збільшення розміру позовних вимог має бути подана відповідно до ст.22 ГПК України із дотриманням приписів ст.ст. 56, 57 ГПК України, однак до зазначеної заяви не додано доказів направлення її відповідачеві, що є порушенням процесуального законодавства та підставою для повернення вказаної заяви (вх. №33424 від 11.10.2017) позивачу без розгляду.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.

За висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення, внаслідок чого справа розглядається відповідно до норм ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Згідно із положеннями ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

01 листопада 2004 року між комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (далі енергопостачальна організація) та субєктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_1 (далі споживач) було укладено тимчасовий договір №10447 про постачання теплової енергії (далі договір), за яким енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

У п.2.1. вказаного договору зазначено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року; технологічні потреби відповідно з виробничою програмою; кондиціювання повітря по мірі необхідності.

Пунктом 3.2. договору перелічено обовязки споживача теплової енергії. Так, споживач теплової енергії зобовязується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором (п.п.3.2.1., 3.2.2. п.3.2.)

В свою чергу енергопостачальна організація має право вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування тепловою енергією, обмежувати або повністю припиняти постачання теплової енергії у випадках та порядку, визначених правилами користування тепловою енергією, іншими нормативними актами України, а також додатком 3 до договору (п.п.4.1.3., 4.1.4. п.4.1.). А також енергопостачальна організація зобовязана забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором (п.п. 4.2.1. п.4.2.).

У додатку 1 до договору зазначено, що енергопостачальна організація постачає споживачу протягом року теплову енергію в гарячій воді в межах Qрік = 0,9655 Гкал/рік.

У додатку 2 від 01.01.2012 до договору №10447 від 01.11.04 (особистий рахунок №17300-3360-10) зазначено схему межі поділу теплової мережі, технічну характеристику теплотраси, межа балансової належності експлуатаційної відповідальності теплопостачальної організації та межа продажу теплової енергії проходить по зовнішній стіні будинку за адресою: вул. Римарська, 13, згідно з наведеною у додатку 2 схемою, що підтверджується актом розмежування меж балансової належності тепломереж та експлуатаційної відповідальності сторін.

Додаток 2 від 01.11.2004 до договору №10447 від 01.11.2004 (особистий рахунок №17400-6027-10) містить схему теплотраси, що перебуває на балансі споживача.

У додатку 4 від 01.01.2012 міститься перелік обєктів теплопостачання, а саме: кафе у АДРЕСА_1 (особистий рахунок №17300-3360-10) та магазин непродовольчих товарів у м. Харків по вул. Сумській, 94 (особистий рахунок №17400-6027-10).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень підвалу №1-5 в літ. А-4, що розташовані по вул. Сумській, 94 у м. Харкові, загальною площею 38,7 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.02.2001, нотаріально посвідченого та внесеного до реєстру за №373, та реєстраційним посвідченням на обєкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 12.03.2001, виданим КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с.84, 86).

На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.10.2008 по справі №2-7958/2008 за ОСОБА_1 визнано право власності на нежитлові приміщення літ. 3-1 підвал загальною площею 16,0 кв.м, літ. 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8, 3-9, 3-10 загальною площею 99,6 кв.м, а всього площею 115,6 кв.м, по вул. Римарській, 13 у м. Харкові (а.с.85).

Право приватної власності ОСОБА_1 на вищевказані нежитлові приміщення зареєстровано КП «Харківське МБТІ» за номером 15462438, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21410350 від 25.12.2008 (а.с.86 на звор. стор.).

Як вбачається із матеріалів справи позивач постачав відповідачеві за договором теплову енергію за адресами: м. Харків, вул. Римарська, 13; м. Харків, вул. Сумська, 94, що підтверджується наступними актами, а саме: актом №174/197 від 04.10.2013 про підключення споживача до джерела теплової енергії, актом №174/905 від 14.04.2014 відключення споживача, актом №173/1373 від 03.10.2013 підключення споживача до джерела теплової енергії, актом №173/698 від 14.04.2014 відключення споживача, актом №174/2681 від 23.10.2014 підключення споживача, актом №174/5227 від 14.04.2015 відключення споживача, актом №174/7262 від 21.10.2015 підключення споживача, актом №174/9644 від 05.04.2016 відключення споживача, актом №173/8779 від 19.10.2015 підключення споживача, актом №173/9752 від 05.04.2016 відключення споживача, актом №174/11941 від 22.10.2016 підключення споживача (а.с.17-30).

Система теплопостачання відповідача є невідємною частиною системи теплопостачання житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Римарська, 13 і житлового будинку за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 94, що підтверджується додатками до вищезазначених актів, що містять перелік споживачів, що розміщуються у житловому будинку у м. Харків, вул. Сумська, 94, та у житловому будинку в м. Харків по вул. Римарськй, 13, і підключені до єдиної системи опалення цих будинків.

Відповідно до п.5.1. договору, облік споживання теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.1., 6.2. договору).

Сторони у п.6.4. договору домовились, що якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

У п.6.5., 6.7. договору сторони дійшли згоди, що споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. Погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою. В разі несплати в указані терміни дія товарного кредиту продовжується на суму боргу, який залишився.

Позивач стверджує, що відповідач свій обовязок щодо оплати за теплову енергію виконує неналежним чином, а саме сплачує кошти за спожиту теплову енергію не у повному обсязі, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за договором за період з жовтня 2013 року по квітень 2017 року на загальну суму 45444,59 грн., на направлені вимоги щодо погашення заборгованості не реагує, у звязку із чим позивач і звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та відповідачем 01 листопада 2004 року було укладено тимчасовий договір №10447 про постачання теплової енергії (а.с.10-16).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконував зобовязання за вказаним договором, а саме постачав відповідачеві теплову енергію за за адресами: м. Харків, вул. Римарська, 13; м. Харків, вул. Сумська, 94, що підтверджується наступними актами, а саме: актом №174/197 від 04.10.2013 про підключення споживача до джерела теплової енергії, актом №174/905 від 14.04.2014 відключення споживача, актом №173/1373 від 03.10.2013 підключення споживача до джерела теплової енергії, актом №173/698 від 14.04.2014 відключення споживача, актом №174/2681 від 23.10.2014 підключення споживача, актом №174/5227 від 14.04.2015 відключення споживача, актом №174/7262 від 21.10.2015 підключення споживача, актом №174/9644 від 05.04.2016 відключення споживача, актом №173/8779 від 19.10.2015 підключення споживача, актом №173/9752 від 05.04.2016 відключення споживача, актом №174/11941 від 22.10.2016 підключення споживача. Вказані акти підписані та скріплені печатками представників КП «Харківські теплові мережі» та споживачем (а.с.17-30).

Як вбачається із матеріалів справи у звязку із відпуском теплової енергії позивач направляв відповідачеві рахунки-фактури за спожиту теплову енергію для здійснення оплати, а саме: за жовтень 2013 року на суму 748,40 грн., за листопад 2013 року на суму 1015,58 грн., за грудень 2013 року на суму 1620,26 грн., за січень 2014 року на суму 1952,04 грн., за лютий 2014 року на суму 1234,56 грн., за березень 2014 року 918,55 грн., за квітень 2014 року 376,59 грн., за листопад 2014 року 1584,70 грн., за грудень 2014 року 2429,63 грн., за січень 2015 року 2509,15 грн., за лютий 2015 року 2106,93 грн., за березень 2015 року 2324,41 грн., за квітень 2015 року 558,99 грн., за жовтень 2015 року 752,39 грн., за листопад 2015 року 1894,79 грн., за гурдень 2015 року 2518,22 грн., за січень 2016 року 3672,10 грн., за лютий 2016 року 2061,39 грн., за березень 2016 року 1849,50 грн., за квітень 2016 року 96,36 грн., за жовтень 2016 року 857,58 грн., за листопад 2016 року 2142,17 грн., за грудень 2016 року 2839,49 грн., за січень 2017 року 3313,28 грн., за лютий 2017 року 2460,86 грн., за березень 2017 року 1797,70 грн., за квітень 2017 року 58,97 грн.(а.с.31-50, 100, 101).

Підтвердженням направлення відповідачеві вказаних вище документів слугують наявні у матеріалах справи листи Київської філії КП «ХТМ», а також фіскальні чеки (а.с. 67-71, 75, 78, 80, 82).

Матеріали справи свідчать, що відповідачеві за період з жовтня 2013 року по квітень 2017 року було поставлено теплову енергію за договором на загальну суму 46202,96 грн.

Згідно із ч.6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Частиною 7 ст.275 ГК України передбачено, що оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

У п.6.1., 6.2. договору зазначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою (п.6.7. договору).

Статтею 193 ГК України передбачено, що субєкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (ч.1, 2).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було частково сплачену заборгованість за поставлену теплову енергію на підставі договору, а саме здійснено оплату енергії за жовтень 2014 року в розмірі 508,37 грн., що підтверджується банківською випискою КП «Харківські теплові мережі» за 26.12.2014 (а.с. 103).

Дослідивши матеріали справи, а саме надані позивачем документи щодо поставленої ФО-П ОСОБА_1 теплової енергії за договором за період з жовтня 2013 року по квітень 2017 року, та її оплати, судом встановлено, що заборгованість відповідача за договором №10447 про постачання теплової енергії від 01.11.2004 становить 45694,59 грн.

При цьому позивачем заявлена до стягнення сума основного боргу в розмірі 45444,59 грн.

У ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно із ч.1 ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем у порядку ст.ст. 33, 34 ГПК України, не надано суду доказів оплати коштів за поставлену теплову енергію у розмірі 45444,59 грн. за договором та не спростовано обставин, що викладені у позовній заяві.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 45444,59 грн. за період з жовтня 2013 року по квітень 2017 року, є правомірними, обгрунтованими, у звязку із чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 13054,90 грн. за період з 10.02.2014 по 01.08.2017 та 3% річних у розмірі 1942,55 грн. за період з 10.02.2014 по 01.08.2017, суд керується положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних (а.с.62-65) на предмет відповідності вимогам чинного законодавства України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 13054,90 грн. за період з 10.02.2014 по 01.08.2017 (а.с.62, 63) та 3% річних у сумі 1942,55 грн. за період з 10.02.2014 по 01.08.2017 (а.с.64, 65) є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 49 ГПК України та покладає витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. на відповідача.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 1, 4, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61093, м. Харків, провулок Володимира Усенка, 25, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, р/рахунок 2313 у ФХОУ ВАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, ) заборгованість у розмірі 45444,59 грн. за період з жовтня 2013 року по квітень 2017 року за тимчасовим договором №10447 про постачання теплової енергії від 01.11.2006.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61093, м. Харків, провулок Володимира Усенка, 25, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, р/рахунок 313 у ФХОУ ВАТ «Державний ощадний банк України» м. Харкова, МФО 351823, ) інфляційні втрати у розмірі 13054,90 грн. та 3% річних у розмірі 1942,55 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1600,00 грн.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.10.2017 р.

Суддя ОСОБА_3