ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. Справа № 926/2442/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Концерн Галнафтогаз» м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Віойл-Зерно» м. Заставна, Чернівецької області

про стягнення 1 059 984,00 грн.

Суддя Бутирський А.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_2 представник (довіреність № 12-05/17 від 12.05.2017 р.)

Від відповідача ОСОБА_3 представник (довіреність від 18.08.2017 р.), ОСОБА_4 представник (довіреність від 21.09.2017 р.)

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «Концерн Галнафтогаз» м. Київ звернулося з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Віойл-Зерно» м. Заставна, Чернівецької області про стягнення 1 059 984,00 грн. збитків, що виникли у результаті неналежного виконання відповідачем умов договору складського зберігання зерна № 37/16 від 25.07.2016 р.

Ухвалою від 27.07.2016 р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 21.08.2017 р.

У судовому засіданні 21.08.2017 р. оголошено перерву до 04.09.2017 р.

Позивач підтримав заявлені вимоги, мотивуючи це тим, що він здав відповідачеві на зберігання зерно ріпаку належної якості, однак останній повернув отримане зерно неналежної якості, яке містило генетично-модифіковані організми, що підтверджується протоколами випробувань ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції».

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що він повернув зерно ріпаку належної якості, що підтверджується протоколами ДП «Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації». Щодо результатів протоколів випробувань, які проведені ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції», відповідач повідомив, що про такі результати йому стало лише у судовому засіданні, а порядок відбору зразків здійснено з порушенням діючого законодавства.

Ухвалою 04.09.2017 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ДП «Державний центр сертифікації і експертизи сільськогосподарської продукції» м. Київ.

Розгляд справи неодноразово відкладався. В останнє, ухвалою від 27.09.2017 р. продовжено строк вирішення спору до 12.10.2017 р., а слухання справи відкладено на 09.10.2017 р.

У судовому засіданні 09.10.2017 р. позивач позовні вимоги підтримав, а відповідач проти позову заперечував з підстав, що наведені вище.

Третя особа у судове засідання не зявилась, проте у поданому клопотанні просить розглянути справи за її відсутності. Також третя особа надала пояснення, де вказала, що нею проведено випробовування представлених проб, у результаті чого виявлено ГМО, а саме цільова послідовність СР4ЕPSPs.

Також у судовому засіданні 09.10.2017 р. позивач надав заяву про збільшення позовних вимог на 89157,25 грн. Дана заява не підлягає прийняттю, оскільки, по-перше, відсутні докази направленні такої заяви відповідачеві та третій особі, а по-друге, строк вирішення спору закінчується 12.10.2017 р., тоді як прийняття заяви про збільшення позовних вимог передбачає відкладення розгляду справи для надання можливості відповідачеві підготувати заперечення, що є неможливим у даній ситуації.

Розглянувши подані документи, зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд

ВСТАНОВИВ:

25.07.2016 р. між сторонами укладено договір складського зберігання зерна № 37/16 (далі Договір), згідно якого позивач зобовязувався передати на зберігання відповідачеві зерно та в становлений строк забрати його зі зберігання, якість якого відповідає базисним кондиціям та/або ДСТУ за заліковою вагою в кількості, яка визначається в залежності від якісних показників по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку позивача і засвідчується відповідними складськими документами, а відповідач брав на себе обовязок прийняти таке зерно для зберігання, довести його до базисних кондицій на визначених цим Договором умовах і в установлений строк повернути його позивачеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством.

Згідно п. 2.2 Договору відповідач видає посвідчення про якість зерна.

П. 2.8 Договору передбачає перелік документів, за наявності яких відповідач приймає зерно на зберігання. Одним з таких документів є свідоцтво про вміст ГМО на кожну партію зерна, виданого відповідно атестованою лабораторією. У разі ненадання позивачем свідоцтва про вміст ГМО на кожну партію зерна, відповідач має право самостійно проводити у відповідно атестованій лабораторії визначення вмісту ГМО на кожну партію зерна, за рахунок відповідача.

Відповідно до п. 5.22 Договору при поверненні товару, позивач має заявити про нестачу або пошкодження товару у письмовій формі одночасно з його одержанням, а щодо нестачі та пошкодження, які не могли бути виявлені при звичайному способі прийняття товару, протягом трьох днів після його одержання. У разі відсутності позивача вважається, що зерновий склад повернув товар відповідно до умов Договору (ч. 3 ст. 959 ЦКУ). Після передачі товару відповідач повернув товар відповідно до умов договору та належним чином виконав свої зобовязання.

Відповідач отримав на зберігання наступне зерно: складська квитанція № 6707 від 25.07.2016 р., залікова вага 732374 кг., переоформлено з СГТОВ «Добробут»; складська квитанція № 6705 від 25.07.2016 р., залікова вага 1 577 315 кг., переоформлено з ПП «Форавтор»; складська квитанція № 6723 від 28.07.2016 р., залікова вага 472023 кг., переоформлено з ФГ «Джерело»; складська квитанція № 6724 від 29.07.2016 р., залікова вага 92231 кг., переоформлено з ФГ «Рідне село».

Відповідно до карток аналізу зерна та протоколів випробовування, що здійснено ДП «Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» за період 14.07.2016 р. 26.07.2017 р. зерно, яке отримав на зберігання відповідач, відповідає вимогам НД за наведеними показниками, а у перевіреному зразку (2 кг.) не виявлено трансгенні послідовності ГМО pat, epsps та термінатор nos.

01.08.2016 р. позивач направив відповідачеві листа, в якому просив відвантажити ріпак, який знаходився на зберіганні відповідача. Аналогічний лист був направлений відповідачеві 12.08.2016 р.

22.07.2016 р. та 05.08.2016 р. ДП «Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» провело випробовування зразків ріпаку (підприємство-виробник відповідач), що перебувало на зберіганні відповідача, про що складено відповідні протоколи. За даними протоколами перевірені зразки відповідають вимогам НД за наведеними показниками, а у перевірених зразках (2 кг.) не виявлено трансгенні послідовності ГМО pat, epsps та термінатор nos.

Зерно, яке перебувало на зберіганні у відповідача, відвантажено позивачеві, що підтверджується видатковими накладними за вересень-жовтень 2016 р. Між сторонами підписано акти здачі-приймання робіт (надання послуг), згідно яких у позивача відсутні претензії до якості послуг відповідача за Договором.

04.08.2016 р. здійснено відбір проб зерна, яке зберігалось на складі відповідача, для проведення лабораторних досліджень.

11.08.2017 р., 12.08.2017 р. та 07.10.2016 р. на замовлення позивача третьою особою проведено випробування ріпака, за результатами якого виявлено ГМО СР4ЕPSPs.

За таких обставин справи у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Положеннями статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст. 623 ЦК України, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; розміру збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доводиться кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

Частино 3 ст. 225 ГК України визначено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Відповідно ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості, у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

З аналізу наведених норм вбачається, що зберігач повинен повернути річ у такому ж стані, якому отримав. Позивач передав відповідачеві зерно належної якості, ГМО виявлено не було. Проте вміст ГМО перевірявся лише щодо показників pat, epsps та термінатор nos, у такому ж стані зерно було повернуто (без ГМО за згаданими показниками). У свою чергу, позивач провів дослідження щодо вмісту ГМО за показником СР4ЕPSPs, однак він не довів, що передане на зберігання зерно не містило СР4ЕPSPs, а тому не вправі вимагати стягнення збитків з відповідача за існування даного показника ГМО.

Судові витрати віднести на позивача.

Керуючись статтями 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено 12.10.2017 р.

Суддя ОСОБА_5