ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2017 р.Справа № 916/1058/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Туренко В.Б.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання: Земляк А.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Кокарєв А.В.

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Одеської області від 14.08.2017 року

у справі № 916/1058/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛОС"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 1921684,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

21.04.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КОЛОС" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про стягнення з останньої інфляційних збитків за прострочку виконання договору та 3% річних від простроченої суми, а також витрати по сплаті судового збору.

Позивач, з посиланням на рішення господарського суду Одеської області від 12.04.2016 року у справі № 916/101/16 за позовом ТОВ "Колос" до ФОП ОСОБА_3, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року, яким стягнуто на користь позивача суму боргу, за договором купівлі-продажу №1112/1, в розмірі 1 500 000 грн., просив, на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 1 921 684,34 грн., з яких 1 719 000, 00 грн. інфляційних збитків та 202 684,34 грн. 3 % річних. (з урахуванням заяви від 10.07.2017 року про збільшення розміру позовних вимог (а.с.68-74).

31.07.2017р. до канцелярії суду першої інстанції від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с.101-104), згідно якої останній, з урахуванням положень ч 4 ст. 267 ЦК України, просив суд застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ „Колос" про стягнення з ФОП ОСОБА_3 інфляційних збитків за весь час прострочки та 3 % річних від простроченої суми та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14.08.2017 року (суддя Щавинська Ю.М.) оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 14.08.2017 року, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 189 123, 29 грн.; інфляційні втрати у сумі 1 717 273, 66 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 28 595, 95 грн., в решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач 29.08.2017 року звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, у задоволені позовних вимог ТОВ "КОЛОС" відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія зазначає наступне.

01.11.2012 року між ТОВ "Колос" та ФОП ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу №1112/1, відповідно до якого позивач зобов'язався продати, а відповідач прийняти й оплатити кукурудзу врожаю 2011-2012 року у кількості 1000 тон по ціні 1500,00 грн. за одну тону. Загальна сума Договору складає 1500000,00 грн., в т.ч. 20% ПДВ - 250000,00 грн. (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.2. договору продавець передає товар покупцю до 30.11.2012р. Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання накладних на передачу товару.

Згідно п. 4.1. договору продавець виставляє рахунок-фактуру на товар, відповідно до якого покупець робить оплату. Оплата проводиться в термін до 31.12.2012 року шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплата проводиться одним чи декількома платежами.

Договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє до 31.12.2012 року, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором (п. 8.1).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "Колос" шляхом передачі майна відповідачу у встановлений договором строк, свої зобов'язання за вказаним договором виконало в повному обсязі. Відповідач договірні зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 25.11.2015 року у останнього виник борг перед позивачем у сумі 1 500 000, 00 грн.

Так як оплата за договором відповідачем здійснена не була, рішенням господарського суду Одеської області від 12.04.2016 року у справі №916/101/16 (а.с.37-40), залишеним в силі постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.05.2017 року (а.с.58-62), позовну заяву ТОВ "Колос" задоволено, стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь позивача борг у сумі 1 500 000 грн. та судовий збір в сумі 22 500 грн.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищезазначені обставини змусили позивача звернутись до господарського суду Одеської області з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення з останньої інфляційних збитків за прострочку виконання договору та 3% річних від простроченої суми.

Звертаючись з позовною заявою у даній справі, (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) товариство зазначило, що невиконання відповідачем рішення суду (справа № 916/101/16) не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а навпаки, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3 % річних від простроченої суми, як того вимагає ст. 625 ЦК України.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, звернувся із заявою про застосування строків позовної давності, в обґрунтування якої зазначив про те, що оскільки зобов'язання по оплаті товару повинно було бути виконано у строк до 31.12.2012 року, то, на його думку, позивач мав право саме у строк з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року звернутися до суду з вимогами про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Зазначив, що такий строк позовної давності стосовно вказаних вимог сплинув 01.01.2016 року позов ТОВ „Колос" пред'явлено до суду 21.04.2016 року, отже у його задоволенні, з урахуванням положень ч. 4 ст. 264 ЦК України слід відмовити.

Частково задовольняючи позов товариства, господарський суд Одеської області, з посиланням на ч.2 ст. 625 ЦК України зазначив, що у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, суд першої інстанції відзначив, що періодом нарахування 3% річних в межах строку позовної давності та за правилами ст. 625 ЦК України слід вважати період з 21.04.2013 року по 03.07.2017року, у зв'язку з тим, що позивач звернувся до суду з позовом 21.04.2016р. (а.с.3). У стягненні 3 % річних та індексу інфляції за період з 01.01.2013 р. по 20.04.2013 р. суд першої інстанції відмовив, застосувавши наслідки спливу строку позовної давності, з посиланням на ст. 267 ЦК України. Щодо посилання ФОП ОСОБА_3, як на підставу відмови у позові, на сплив строку позовної давності по основній вимозі господарський суд не прийняв до уваги, з огляду на наявність грошового зобов'язання, дійсність якого підтверджена рішенням суду, що набрало законної сили.

Не погоджуючись з прийняти рішенням, відповідач в апеляційній скарзі послався на те, що позов про стягнення інфляційних витрат та 3% річних до суду поданий 21.04.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, з 01.01.2013 року по 01.01.2016 року строки позовної давності не переривались, ФОП ОСОБА_3 не вчиняла дій, які б свідчили про визнання нею боргу, отже у суду першої інстанції відсутні підстави для задоволення позовних вимог товариства, а відтак, рішення господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Колегія суддів, не погоджується з доводами, викладеними в апеляцій скарзі з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з п. п. 3.4, 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" до вимог про стягнення сум процентів та інфляційних, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас слід зазначити, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення.

Оскільки, внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання суми боргу, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право про стягнення інфляційних втрат та 3% річних виникає за кожен місяць із моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду у справі № 916/101/16 про стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь позивача суми боргу, за договором купівлі-продажу №1112/1, в розмірі 1 500 000 грн. не виконано до теперішнього часу. А відтак, посилання скаржника на сплив строку позовної давності не приймаються судом до уваги з огляду на наявність грошового зобов'язання, дійсність якого підтверджена вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що передбачені ст. 625 ЦК України нарахування входять до складу грошового зобов'язання та не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України, про що і зазначив суд першої інстанції в рішенні від 14.08.2017 року.

З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, беручи до уваги встановлені обставини справи, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки місцевого господарського суду викладені в рішенні і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст. ст. 99, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 14.08.2017 року у справі № 916/1058/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 06.10.2017 року.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя С.В. Таран