ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 року Справа № 904/9959/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Нєсвєтової Н.М.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Флоріт"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017
у справі№ 904/9959/16 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Флоріт"
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:Прокуратури Дніпропетровської області, 1) Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, 2) Державна казначейська служба України
простягнення 45331,15 грн. збитків,
за участю представників сторін
від позивача: Біленко М.С.,
від відповідача: від третіх осіб:Орленко А.О., 1) не з'явилися, 2) не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 у справі № 904/9959/16 (суддя Бондарєв Е.М.) позов задоволено. Стягнуто з Прокуратури Дніпропетровської області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Флоріт" 45331,15 грн. збитків.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/9959/16 (у складі колегії суддів: Дармін М.О. - головуючого, Березкіна О.В., Іванов О.Г.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 у справі № 904/9959/16 скасовано. У задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/9959/16 Господарського суду Дніпропетровської області, Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Флоріт" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 скасувати, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.01.2017 залити в силі у справі у справі № 904/9959/16.

У касаційній скарзі заявник посилається на недотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, представників позивача, відповідача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, слідчими СУ прокуратури Дніпропетровської області Куташі Ю.Ю. та Солдатовим І.М. на підставі ухвал слідчого судді від 21.06.2013 у справах № 201/7232/13-к, № 201/7233/13-к, в рамках здійсненого слідчим відділом прокуратури Дніпропетровської області досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000110 від 30.04.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України за фактом зловживання службовим становищем вчиненого службовими особами виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, 02.07.2013 проведено обшук офісного приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Флоріт" за адресою: Дніпропетровський район, c. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, буд. № 187 та будинку ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1.

Під час проведення обшуку 02.07.2013 у приміщенні за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Старі Кодаки, вул. Аеропорт, 187 вилучено речі та документи в прокуратуру області для приєднання до матеріалів кримінального провадження, що підтверджується протоколом обшуку від 02.07.2013 (а.с. 15-17).

Відповідно до листа № 04/2/2-431-15 від 04.09.2015 прокуратури Дніпропетровської області за результатами досудового розслідування слідчим СВ Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області 04.09.2015 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000110 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України. Вказану постанову для виконання в частині повернення речових доказів скеровано до слідчого управління прокуратури області та до прокуратури м. Дніпропетровська (а.с. 13).

Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробнича фірма "Флоріт" 29.09.2015 звернулося до прокуратури Дніпропетровської області із заявою № 217 про повернення арештованого та вилученого майна (а.с. 14).

Листом № 17/2-5217-15 від 30.10.2015 прокуратурою області директора ТОВ "Флоріт" проінформовано, що місцезнаходження комп'ютерної техніки та документів Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Флоріт" не встановлено у зв'язку із чим вирішується питання про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.18).

ТОВ "Флоріт" 25.11.2015 звернулося до Генерального прокурора України Шокіна В.М. з листом № 255, в якому поінформувало його трирічну тяганину пов'язану з неповерненням вилученого під час обшуку майна (а.с. 19-20). Лист аналогічного змісту було спрямовано на ім'я Президента України (а.с. 21-22).

Листи ТОВ "Флоріт" від 25.11.2015 з Генеральної прокуратури України та Адміністрації Президента України надіслано до прокуратури Дніпропетровської області, про що позивача сповіщено відповідними листами (а.с. 23-25).

Прокуратурою Дніпропетровської області 26.11.2015 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження № 0000951 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України за фактом втрати вилучених під час обшуку речей та документів Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Флоріт", про що поінформовано позивача (а.с. 26, 27).

Позивач у справі 13.01.2016 направив до прокурора Дніпропетровської області звернення, в якому просив поінформувати його щодо намірів прокуратури області відшкодувати йому вартість вилученого майна (а.с. 28), а 16.05.2016 - заяву про відшкодування йому вартість вилученого майна (а.с. 29-31).

Позивачем надано видаткові накладні на підтвердження факту придбання ним оргтехніки у період з 27.04.2006 по 16.05.2016 (а.с. 32-43).

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до статей 1166, 1167 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 Господарського кодексу України передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України від 30.05.2006 у справі № 42/266-6/492).

Судом апеляційної інстанції зазначено, що позивач, визначаючи розмір заподіяних йому збитків виходив із вартості майна, яке ним придбане замість вилученого у нього в ході обшуку майна.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судова колегія Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що зміст протоколу обшуку від 02.07.2013 (а.с. 15-17), наданого позивачем в якості доказу вилучення у нього майна, придбаного раніше за видатковими накладними № 477 від 27.04.2006 (а.с. 32), № 712 від 22.06.2006 (а.с. 33), № 774 від 30.06.2006 (а.с. 34), № 121 від 26.09.2006 (а.с. 35) на загальну суму 33654,84 грн. не доводить факт вилучення зазначеного майна в ході проведення обшуку, який зафіксовано вищезазначеним протоколом через невнесення посадовою особою, яка складала протокол обшуку індивідуальних особливостей оргтехніки, яка вилучалася, а представниками ТОВ "Флоріт", які були під час складання відповідних зауважень до протоколу не заявлялось.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції правомірно вважає доведеним факт відсутності у позивача доказів на підтвердження вилучення у нього під час обшуку оргтехніки, яка придбавалася раніше позивачем за видатковими накладними № 477 від 27.04.2006 (а.с. 32), № 712 від 22.06.2006 (а.с. 33), № 774 від 30.06.2006 (а.с. 34), № 121 від 26.09.2006 (а.с. 35) на загальну суму 33654,84 грн. у зв'язку з чим надані позивачем видаткові накладні на загальну суму 45331,15 грн. (а.с. 36-43) не можуть бути визнані як відносні в розумінні положень ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази на підтвердження розміру збитків, відшкодування яких становить предмет позову, оскільки свідчать лише про результати діяльності підприємства, і не можуть підтверджувати отримання збитків саме в результаті діяльності чи бездіяльності відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/9959/16 Господарського суду Дніпропетровської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими обставинами справи.

Відповідно до пункту 6 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Таким чином постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/9959/16 Господарського суду Дніпропетровської області підлягає залишенню в силі.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Флоріт" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/9959/16 Господарського суду Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № 904/9959/16 Господарського суду Дніпропетровської області залишити в силі.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді: Нєсвєтова Н.М.
Ковтонюк Л.В.