ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.2017 Справа № 904/7534/17

За позовом Державного професійно-технічного навчального закладу "Кам'янський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту", м. Кам'янське Дніпропетровської області

до відповідачів:

1. Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро

про стягнення 107331,40 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: юрисконсульт Гришанков В.Л., довіреність від 31.05.2017;

від відповідача-1: головний юрисконсульт Горобець Ю.В., довіреність № 7.1Др-116-0417 від 07.04.2017;

від відповідача-2: головний юрисконсульт Горобець Ю.В., довіреність № 007.1Др-22-0417 від 07.04.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Державний професійно-технічний навчальний заклад "Кам'янський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (далі - 1-й відповідач) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - 2-й відповідач), у якому заявив вимогу про стягнення зайво сплачених 107331,40 грн за спожитий газ.

05.09.2017 позивач подав до суду клопотання, у якому виклав вимоги до кожного з відповідачів, зазначивши при цьому, що 1-му відповідачу з лютого 2013 року по квітень 2016 року було зайво сплачено 84340,94 грн, а 2-му відповідачу - 22990,46 грн, тому і до стягнення підлягають відповідні суми з кожного.

1-й та 2-й відповідачі 05.09.2017 надали відзиви на позовну заяву, у яких проти позову заперечили, вимоги до них вважають необгрунтованими та безпідставними, оскільки за договором на постачання природного газу споживачем є позивач, як юридична особа, до якого правомірно застосований відповідний тариф, а не фізичні особи - мешканці гуртожитку. Окрім того, 1-й та 2-й відповідачі зазначають, що позивач, підписавши договір на постачання природного газу, на їх думку, повністю погодився з його істотними умовами. З огляду на що просять суд відмовити у задоволенні позову.

На підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено перерву з 05.09.2017 до 14.09.2017.

Не погодившись з доводами відповідачів, позивач подав до суду заперечення на відзиви, у яких повністю підтримав заявлені вимоги.

Ухвалою від 14.09.2017 суд продовжив строк розгляду справи на 15 днів - до 11.10.2017.

02.10.2017 1-м відповідачем подано до суду додаткові пояснення, у яких зазначено, що позивач не довів, що будівля за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Упорна, 3 має статус гуртожитку та не надав доказів, які б свідчили, наприклад, про обсяг природного газу, що було використано для опалення та гарячого водопостачання вказаної вище будівлі окремо від інших будівель та споруд позивача. Крім того, позивач додатково звернув увагу суду на те, що позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів в сумі 107331,40 грн не містять ніякого правового обґрунтування стягнення цієї суми. Позивачем, на думку 1-го відповідача, не визначено ні правового характеру цієї суми, ні законодавства яке б передбачало її стягнення на користь позивача. За таких обставин, 1-й відповідач вважає, що посилання позивача на те, що оплату за спожитий газ, використаний для опалення площ гуртожитку необхідно було розраховувати за тарифом для населення, а не за тарифом для бюджетних установ є безпідставним, тому у задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз", в особі Верхньодніпровського управління по експлуатації газового господарства (далі - постачальник, 1-й відповідач) та Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" (далі - споживач, позивач) було укладено договори на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та /або місцевих бюджетів, а саме:

№ 2013/ТП-Б-033292/1 від 05.03.2013;

№ 2014/ТП-Б-033292/1 від 12.02.2014.

03.02.2015 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (далі - постачальник, 1-й відповідач) та Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" (далі - споживач, позивач) було укладено договір № 2015/ТП-Б-033292 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та /або місцевих бюджетів.

31.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - постачальник, 2-й відповідач), Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (далі - газорозподільне підприємство, 1-й відповідач) та Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" (далі - споживач, позивач) було укладено договір № 2015/ТП-БО-02111 на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та /або місцевих бюджетів.

25.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (далі - постачальник, 2-й відповідач) та Державним професійно-технічним навчальним закладом "Дніпродзержинський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" (далі - споживач, позивач) було укладено договір № 2015/ТП-БО-02111/1 на постачання природного газу.

З 14.03.2017 позивач має найменування Державний професійно-технічний навчальний заклад "Кам'янський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту".

За умовами п. 1.1 вищевказаних договорів постачальник здійснює споживачу постачання природного газу в обсягах і порядку, передбачених договором доля забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку на умовах, передбачених договором.

Договірні обсяги газу наводяться в додатках № 2 до договорів.

Пунктами 4.1 вищевказаних договорів визначено, що розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюються за цінами, що встановлюються Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг.

На виконання умов договорів, відповідачами за період 01.02.2013 по 15.04.2016 поставлено позивачу весь обсяг газу в кількості 377,473 тис. куб. м на загальну суму 2467340,81 грн з ПДВ, а саме:

у 2013 році - 85,277 тис. куб. м на загальну суму 398499,42 грн з ПДВ;

у 2014 році - 123,701 тис. куб. м на загальну суму 607990,33 грн з ПДВ;

у 2015 році - 104,580 тис. куб. м на загальну суму 913927,90 грн з ПДВ;

у 2016 році - 63,915 тис. куб. м на загальну суму 546923,16 грн з ПДВ.

З 17.10.2016 по 30.11.2016 Східним офісом державної аудиторської служби України було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.02.2013 по 31.10.2016м за дотриманням останнім чинних норм і нормативів, цін та тарифів на природний газ, за результатами якої встановлено, що тарифи на газ для потреб мешканців гуртожитку в рахунках на оплату за спожитий газ застосовувалися у завищеному розмірі, а саме: як для бюджетної установи.

Наявна обставина і стала причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права стосовно стягнення в рівних частинах 107331,40 грн з обох відповідачів, як з постачальника та розподільного підприємства, зайво сплачених коштів за спожитий газ.

1-й та 2-й відповідачі позов не визнали.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та необхідність відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з вищевказаних договорів у справі, останні були укладені сторонами на постачання природного газу за регульованим тарифом для потреб установ та організацій, які повністю або частково фінансуються з державного та /або місцевих бюджетів, якими не передбачено розмежування тарифів для бюджетних установ та для населення (для опалення площ гуртожитку), але предметом яких є постачання газу для забезпечення потреб споживача. Відносини між сторонами спору відбулись у повній відповідності до умов договорів.

З матеріалів справи слідує, що позивачем спожито газу всього у кількості 377,473 тис. куб. м. на загальну суму 2467340,81 грн. За адресою м. Верхньодніпровськ, вул. Упорна, 3 в котельні встановлено один прилад обліку газу, газоспоживним обладнанням опалюється 5 (п'ять) будівель, а саме: будівля адміністративно-навчального корпусу №1 площею 1150,8 кв. м., будівля адміністративно-навчального корпусу №2 площею 1440,2 кв. м., будівля гуртожитку, опалювальною площею 833,1 кв. м., їдальня площею - 246,4 кв. м та господарський корпус площею 896,6 кв. м.

Отже, частину обсягу газу спожито третім корпусом закладу для опалення гуртожитку, розташованого за адресою м. Верхньодніпровськ, вул. Упорна, 3 (опалювальна площа гуртожитку - 833,1 кв. м).

Відповідно до ст.ст. 4, 6, 127 Житлового кодексу Української РСР, затвердженого Верховної Радою УРСР від 30.06.1983 № 5465-Х, зі змінами, п. 2.2 Інструкції щодо заповнення форм державного статистичного спостереження № 1 - житлофонд (річна) "Житловий фонд", яка затверджена наказом Держкомстату України від 21.07.2008 № 251, гуртожитки віднесено до житлового фонду, та використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян в період роботи або навчання.

Гуртожитки відносяться до будівель житлових (код 11), а адміністративні та інші будівлі навчальних закладів віднесені до будівель нежитлових (код 12) у відповідності до Класифікатора державного майна, затвердженого наказом Фонду Державного майна України від 15.03.2006 № 461 (далі - класифікатор) та Державного класифікатора України "Класифікація основних фондів", затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 19.08.97 № 507. Слід зазначити, що у класифікаторі зазначено, що код 1263 "Будівлі навчальних та дослідних закладів" не включає код 1130 "Гуртожитки для студентів та учнів".

Крім того, у листі-роз'ясненні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг "Щодо належності споживачів до певних категорій" від 03.06.2013 № 1822/02-07-06 зазначено, що оплата житлово-комунальних послуг споживачами, що проживають у гуртожитках та використовують житло виключно для проживання, здійснюється за тарифами для населення.

Виходячи з викладеного, позивач послався на той факт, що всупереч вимогам законодавчих актів тариф для опалення приміщень будівлі гуртожитку, передбачених для проживання мешканців (населення), застосовувався відповідачем, як для бюджетної установи, в результаті чого оплата за газ здійснена за завищеним тарифом.

Не погоджуючись з твердженням позивача, 1-й та 2-й відповідачі заперечили проти позову у своїх відзивах, посилаючись на те, що за змістом вказаних договорів, споживачем послуг постачання природного газу є юридична особа - Державний професійно-технічний навчальний заклад "Кам'янський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів будівництва та автотранспорту" - установа, що фінансується з державного бюджету та до якої застосовується відповідний тариф, а не фізичні особи - мешканці гуртожитку.

За приписами ст. 127 Житлового кодексу Української РСР та п.п. 1, 4 розділу I Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, від 27.04.2015 № 84, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання; жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

З чого слідує, що будинок може вважатись гуртожитком у разі реєстрації будинку, як гуртожитку та розрахунки за тарифами для населення, що проживає у гуртожитку здійснюються на підставі документів, які засвідчують, що житловий будинок має у встановленому законодавством порядку статус гуртожитку.

Доказів реєстрації будівлі, як гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Упорна, 3, матеріали справи не містять, так само відсутні докази того, що ця будівля є саме житловим приміщенням, тобто пристосованим для проживання осіб, передбачених вищевказаними законодавчими актами, а отже виявлений судом факт свідчить про відсутність можливості встановлення наявності у такої будівлі статусу гуртожитку. До того ж, позивач не надав доказів ведення окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води, які використовуються населенням, що проживає у гуртожитках, у зв'язку з чим не можливо визначити, зокрема, обсяги природного газу, які використано для опалення та гарячого водопостачання гуртожитку окремо від інших споруд бюджетної установи.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд погоджується з тим фактом, що позивач, підписавши вказані вище договори, погодився зі всіма їх істотними умовами, в тому числі і з вартістю послуг за договором та з тим, що розрахунки за реалізований споживачеві газ здійснюється за цінами, що встановлюються Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг як для бюджетних установ. Тим більше, що за період з лютого 2013 року по квітень 2016 року від позивача не надходило до 1-го та 2-го відповідачів жодних звернень чи документів, які б були підставою для розмежування ціни на газ, жодних додаткових угод з цього приводу між сторонами не укладалося. До того ж, договори не були оскаржені позивачем до суду.

Крім того, слід зазначити, що об'єкт споживача - це технологічний комплекс, що складається з внутрішньопромислових газопроводів та споруд на них, призначених для споживання природного газу, що на праві власності чи користування належать споживачу, а не окреме приміщення.

Позивачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено того, що поставка газу здійснювалася саме у будівлю - гуртожиток за адресою: м. Верхньодніпровськ, вул. Упорна, 3 через відсутність ведення окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води, які використовуються населенням, що проживає у гуртожитках, у зв'язку з чим не можливо визначити обсяги спожитого природного газу, які використано для опалення та гарячого водопостачання гуртожитку окремо від інших споруд бюджетної установи, в результаті чого здійснення розрахунку витрат природного газу на виробництво цієї теплової енергії та розрахувати переплату по кожному акту приймання-передачі газу за вказаний період не є можливим.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з відповідачів суми у розмірі 107331,40 грн, виявленої під час ревізії Східним офісом державної аудиторської служби України, як зайво сплаченої за спожитий газ є необгрунтованою, недоведеною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки не встановлено правового характеру цієї суми та чинним законодавством не передбачено її стягнення.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 09.10.2017.

Суддя В.Д. Воронько