ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.09.2017 Справа № 904/7310/17
За позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, м.Бориспіль в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху Укріїни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНССЕРВІС", м. Дніпро

про стягнення 80 204,40 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 1-20-2632 від 17.07.2017, представник;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство обслуговування повітряного руху України в особі Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРАНССЕРВІС" про розірвання договору від 22.02.2016 № НОМЕР_1 та стягнення 80 204,40 грн., з яких: пеня 53469,60 грн., штраф 26734,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № НОМЕР_1 від 22.02.2016 в частині надання послуг на умовах, визначених договором.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 22.08.2017.

Представник позивача 22.08.2017 подав до суду клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою суду від 22.08.2017 строк розгляду спор продовжено до 28.09.2017 та розгляд справи відкладено на 27.09.2017.

Через канцелярію суду, 19.09.2017 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд розірвати договір від 22.02.2016 № НОМЕР_1 та стягнути з відповідача 24450,58 грн., з яких: пеня 13903,34 грн., штраф 10547,24 грн., нараховані за період з 21.02.2017 по 11.07.2017. Дана заява була прийнята судом до розгляду.

Відповідач 27.09.2017 надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав на відсутність його вини у неможливості виконання умов спірного договору, на погоджених у ньому умовах, у звязку із підвищенням собівартості перевезень більш ніж на 30%. Також, відповідач зазначив, що вважає спірний договір розірваним з 21.02.2017.

Представник позивача зявився у судове засідання, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце проведення судових засідань був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення цінних листів з ухвалами суду (а.с. 122, 164).

В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 27.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Дніпропетровським регіональним структурним підрозділом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від імені та в інтересах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (далі позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (далі відповідач, перевізник) 22.02.2016 було укладено договір № НОМЕР_1 (далі - договір), відповідно до умов якого перевізник зобовязується надавати послуги з перевезення службового персоналу Дніпропетровського РСП Украероруху (п. 1.1 договору). Надання послуг з перевезення персоналу здійснюється згідно з визначеним маршрутом, відповідно до графіку руху, який наведено у додатку № 1, який є невідємною частиною договору (п. 1.2 договору). Замовник зобовязується прийняти і оплачувати надані послуги (п. 1.3 договору). Загальна орієнтовна ціна договору становить 900000 грн., у тому числі ПДВ-20% - 150000 грн. (п. 4.1 договору). Вартість однієї години послуг з перевезення службового персоналу становить 467,33 грн., у тому числі ПДВ-20% 77,88 грн. (п. 4.2 договору). Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх обовязків за договором в межах загальної орієнтовної ціни договору (п. 9.1 договору).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На виконання умов договору, відповідач у період з 22.02.2016 по 20.02.2017 надав, а позивач прийняв послуги з перевезення на загальну суму 518074, 28 грн., що підтверджується копіями актів виконаних послуг, підписаними обома сторонами (а.с. 25-48).

Позивач здійснив оплату наданих відповідачем у період з 22.02.2016 по 20.02.2017 послуг у повному обсязі, що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи (а.с. 75-100).

Позивач 14.02.2017 отримав від відповідача лист вих.№64 від 14.02.2017р. «Про надання інформації щодо надання послуг». У цьому листі відповідач вказав, що ціна послуг за договором повинна становити 81120 грн. в місяць. З цієї підстави, він запропонував узгодити та укласти відповідні додаткові угоди щодо підвищення вартості проїзду на маршрутах, які передбачені укладеним договором між сторонами. Також, відповідач повідомив, що у разі не укладання зазначених додаткових угод, він вважає, що договір № НОМЕР_1 від 22.02.2016 розірваним з 21.02.2017 з припиненням надання послуг з перевезення службового персоналу Дніпропетровського РСП Украероруху (а.с. 101-102).

Листом вих.№3.1.1.12-11-56 від 20.02.2017 позивач повідомив про відмову від підписання додаткових угод щодо збільшення ціни договору та зазначив, що договором не передбачена зміна та розірвання договору в односторонньому порядку (а.с. 105-106).

Відповідач листом вих.№79 від 28.02.2017 повідомив позивача про неможливість виконання зобовязань за договором № НОМЕР_1 від 22.02.2016, яка виникла не з його вини.

З 21.02.2017 надання послуг за договором № НОМЕР_1 від 22.022016 з боку відповідача було припинено.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо внесення змін до договору та його розірвання, позивач, приймаючи до уваги припинення з 21.02.2017 відповідачем виконання своїх зобовязань за договором, просить суд розірвати спірний договір у судовому порядку та стягнути з відповідача штрафні санкції за невиконання умов договору, що і є причиною виникнення спору.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає порушенням зобов'язання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені статтею 611 Цивільного кодексу України. Згідно наведеної правової норми у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Згідно статті 188 Господарського кодексу України, сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо розірвання спірного договору.

Позивач звернувся до суду із вимогою про розірвання договору № НОМЕР_1 від 22.02.2016 у звязку із порушенням відповідачем істотних умов цього договору, а саме в частині фактичного надання позивачеві передбачених умовами договору послуг з перевезення.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним слід вважати таке порушення договору, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення мети договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Таким чином, у даному випадку для вирішення питання про наявність підстав для застосування ч.2 ст. 651 ЦК України має бути встановлено співвідношення між тим, на що розраховував позивач, укладаючи даний договір, і фактичними результатами дій відповідача.

Як встановлено судом вище, сторони у договорі погодили, що відповідач обовязується надавати позивачу послуги з перевезення службового персоналу Дніпропетровського РСП Украероруху (п. 1.1 договору).

Однак, як зазначає позивач та не спростовує відповідач, починаючи з 21.02.2017 відповідачем припинено надання позивачеві вищевказаних послуг за договором.

Докази надання таких послуг у період з 21.02.2017 у матеріалах справи відсутні.

Наведене дозволяє дійти висновку про істотність допущених відповідачем порушень умов договору № НОМЕР_1 від 22.02.2016, що є підставою для задоволення позову про розірвання вказаного договору в порядку ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини третьої статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

З огляду на викладене, позовна вимога про розірвання договору № НОМЕР_1 від 22.02.2016 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо твердження відповідача про відсутність його вини у невиконанні умов договору (ненаданні послуг), слід зазначити таке.

Настання правових наслідків за порушення зобов`язання врегульовані главою 51 Цивільного кодексу України.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлені правові наслідки порушення зобов`язання, в тому числі, розірвання договору.

З норм господарського законодавства вбачається, що розірвання договору не є господарською санкцією та, відповідно, заходом господарсько-правової відповідальності, а отже пов`язувати підстави розірвання договору з наявності вини контрагента не можна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19.02.2014 у справі № 912/777/13.

Також, у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 13903,34 грн. у період з 21.02.2017 по 11.07.2017 та штраф 7% у розмірі 10547,24 грн., на підставі ст. 231 ГК України.

Відповідно до п. 6.1 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобовязань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством та договору.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Частиною 2 ст. 231 ГК України, на підставі якої позивачем здійснено розрахунок штрафних санкцій, передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, зокрема, за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції передбаченої абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України допускається за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір пені.

Розрахунок пені та штрафу, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди нарахувань та не містить арифметичних помилок.

З огляду на викладене, позов слід задовольнити повному обсязі.

Відповідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 180, 193, 231 Господарського Кодексу України, ст. ст. 525, 526, 561, 611, 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір № НОМЕР_1 від 22.02.2016, укладений між Дніпропетровський регіональний структурний підрозділ Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (49042, м. Дніпро-42, Аеропорт ЦА; ідентифікаційний код 25533424) від імені та в інтересах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08307, Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт; ідентифікаційний код 19477064) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (49005, .м Дніпро, Лоцманський узвіз, 8; ідентифікаційний код 30548889).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранссервіс» (49005, .м Дніпро, Лоцманський узвіз, 8; ідентифікаційний код 30548889) на користь Дніпропетровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (49042, м. Дніпро-42, Аеропорт ЦА; ідентифікаційний код 25533424) від імені та в інтересах Державного підприємства обслуговування повітряного руху України (08307, Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт; ідентифікаційний код 19477064) пеню у розмірі 13903,34 грн., штраф у розмірі 10547, 24 грн. та 3200,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 02.10.2017

Суддя М.О. Ніколенко