РІШЕННЯ

05 жовтня 2017 року Справа № 913/635/17

Провадження №16/913/635/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків, м.Харків

до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м.Сєвєродонецьк, Луганська область,

про стягнення 67075 грн 77 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від позивача: представник ОСОБА_1, за довіреністю від 25.07.2017;

від відповідача: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про стягнення на підставі договору про надання послуг з розробки робочої документації №5377-АМК-339-2016-усл від 03.03.2016 грошових коштів у сумі 67075 грн 77 коп., з яких:

- 55 700 грн 00 коп. - сума основного боргу;

- 9 490 грн 71 коп. - інфляційні втрати;

- 1 885 грн 06 коп. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Луганської області (у складі судді Шеліхіної Р.М.) від 03.08.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 18.09.2017.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.09.2017 для розгляду справи замість судді Шеліхіної Р.М., у звязку з її тимчасовою непрацездатністю, визначено суддю Драгнєвіч О.В.

Ухвалою Господарського суду Луганської області 18.09.2017 відкладено розгляд справи на 05.10.2017, у звязку зі зміною складу суду, неявкою представника відповідача.

В судове засідання 05.10.2017 прибув лише представник позивача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором в частині проведення своєчасного та повного розрахунку за надані послуги з розробки робочої документації №5377-АМК-339-2016-усл від 03.03.2016. Позивач вказує на виконання робіт на суму 132 000 грн, тоді як відповідачем була внесена попередня оплата в сумі 39 600 грн та частково здійснені оплати на загальну суму 36 700 грн, допущено прострочення у виконанні грошового зобовязання. За таких обставин сума боргу становить 55 700 грн, та на підставі ст.625 ЦК України позивачем також нараховані відповідачу 3% річних та інфляційні, які останній просить стягнути.

Відповідач повноважного представника в засідання не направив. Був повідомлений про час та місце проведення судового засідання належним чином, про що свідчать матеріали справи.

Разом з тим, відповідач через канцелярію суду надав відзив за вих.№026-51/2 від 29.09.2017, в якому підтвердив виконання проектних робіт в червні 2016 року, про що був підписаний сторонами акт від 17.06.2016 на загальну суму 92 400 грн, також підтвердив здійснені часткові оплати, згідно платіжного доручення №8485 від 23.08.2016, на суму 9 700 грн 00 коп., за платіжним дорученням №9908 від 30.09.2016, на суму 12 000 грн 00 коп. за платіжним дорученням №10995 від 01.11.2016, на суму 5 000 грн 00 коп., за платіжним дорученням №3073 від 25.01.2017, на суму 10 000 грн 00 коп. Наразі відповідач зауважує про допущені помилки позивачем в розрахунку 3 % річних та інфляційних.

Також відповідачем подано письмове клопотання про відстрочку виконання рішення за вих.№026-51/3 від 29.09.2017, в якому останній просить відстрочити виконання рішення зі сплатою стягнутої суми до 30.11.2017, посилаючись на скрутне фінансове становище, а також те, що фінансування всіх витрат на підприємстві, включаючи оплату за рішенням суду, здійснюються виключно шляхом планування на кожний наступний місяць та з подальшим узгодженням фінансування керівництвом. Оскільки фінансування витрат на жовтень 2017, коли рішення по даній справі набере законної сили, відбудеться на початку листопада 2017, у відповідача не буде можливості здійснити оплату за рішенням суду раніше листопада.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

У судовому засіданні 05.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, та заслухавши пояснення представника позивача, суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків (далі - позивач) як виконавцем, та Публічним акціонерним товариством Алчевський металургійний комбінат, (далі - відповідач) як замовником, 03.03.2016 укладено договір №5377-АМК-339-2016-усл про надання послуг з розробки робочої документації (а.с.25-28).

Згідно предмету договору замовник доручає та зобовязується оплатити у відповідності до розділу 2 цього договору роботи з розробки робочої документації, а виконавець бере на себе виконання та передачу замовнику: розробка креслень марки КМД на конструкцій галереї і моста відділення попереднього дроблення інв.№532 (галереї конвеєра У-5) в УПЦ 1 КХП ПАТ Алчевський металургійний комбінат.

Вартість робіт виконаних за договором, згідно протоколу узгодження договірної ціни на проектні роботи (додаток №1) і складає 110 000 грн 00 коп., в тому числі з ПДВ- 20% , 22 000 грн 00 коп., всього до сплати 132 000 грн 00 коп. Вартість робіт є твердою договірною ціною за повний обєм проектування необхідний замовнику (п.2.1. договору).

За умовами п.2.2. договору замовник до початку проектування перераховує виконавцю попередню оплату в розмірі 30% від договірної ціни, що складає 33 000 грн 00 коп.

Відповідно до п.2.4. договору остаточний розрахунок в розмірі 70 % вартості робіт здійснюється замовником на підставі акту здачі-приймання виконаних робіт по кожному конкретному етапу протягом 30 банківських днів з моменту підписання акту здачі- приймання виконаних робіт замовником.

Замовник в 15 денний строк приймає роботу, підписує акт здачі-приймання виконаних робіт і направляє його на адресу виконавця (п.3.3. договору)

Згідно п.9.1. договору договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, а в частині невиконаних зобовязань - до повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2016 замовник на виконання положень 2.2. договору перерахував на рахунок виконавця попередню оплату (аванс) в сумі 39 600 грн 00 коп., в тому числі ПДВ 6 600 грн 00 коп.

У відповідності до умов зазначеного договору виконавець надав, а замовник прийняв без зауважень роботи, що підтверджується підписаним обома сторонами актом здачі-прийняття робіт від 17.06.2016 на суму 132 000 грн 00 коп. , в тому числі ПДВ 22 000 грн 17 коп. (а.с.33).

Відповідачем окрім сплати авансу в розмірі 39 600 грн 00 коп. також здійснена оплата виконаних робіт частково, на загальну суму 36 700 грн 00 коп., а тому за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 55 700 грн 00 коп.

09.06.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою-претензією від 06.06.2017 вих.№1511/4, в якій просив сплатити заборгованість. Претензія була одержана відповідачем 14.06.2017, однак залишена без виконання, що і стало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно із ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Спір між сторонами виник у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем прийнятих зобов'язань за договором про надання послуг з розробки робочої документації №5377-АМК-339-2016-усл від 03.03.2016.

Зазначений договір за своєю правовою природою є договором підряду, отже спірні правовідносини сторін регулюються укладеним між ними договором і положеннями глави 61 Цивільного кодексу України "Підряд".

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За правилами статті 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобовязаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно частини 1 статті 853 ЦК України замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Загальні умови виконання зобовязань визначені статтею 526 ЦК України, за змістом цієї норми зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 882 Цивільного кодексу України передача робіт підрядником і приймання їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджується належне виконання позивачем зобовязань за договором, виконання робіт на суму 132 000 грн 00 коп. Натомість відповідач повний розрахунок з позивачем за виконані та прийняті роботи не провів, окрім сплати авансу в розмірі 39 600 грн 00 коп. відповідачем здійснена оплата виконаних робіт частково, на загальну суму 36 700 грн 00 коп. (за платіжним доручення №8485 від 23.08.2016, на суму 9 700 грн 00 коп., за платіжним дорученням №9908 від 30.09.2016 на суму 12 000 грн 00 коп., за платіжним дорученням №10995 від 01.11.2016, на суму 5 000 грн 00 коп., за платіжним дорученням №3073 від 25.01.2017, на суму 10 000 грн 00 коп.), а тому за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 55 700 грн 00 коп.

Здійснені відповідачем оплати підтверджуються наявною в справі випискою з рахунку позивача (а.с.34-38).

Судом також враховується, що у відзиві відповідач підтвердив вказані обставини та наявність боргу в сумі 55 700 грн 00 коп.

Під час розгляду спору відповідачем вказаних обставин не спростовано, доказів на підтвердження належного виконання зобовязань суду не надано, докази погашення заборгованості в матеріалах справи також відсутні.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про доведення позивачем наявності у відповідача боргу в сумі 55 700 грн 00 коп., зокрема за актом прийняття виконаних робіт від 17.06.2016 (а.с.33), строк виконання зобовязання з оплати якого настав 03.08.2016, враховуючи п.2.2. договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем також заявлені додаткові вимоги на підставі ст.625 Цивільного кодексу України про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 885 грн 06 коп., нараховані за загальний період з 03.08.2016 по 25.07.2017, враховуючи здійснені відповідачем часткові оплати, та інфляційні втрати в сумі 9 490 грн 71 коп., нараховані за загальний період з серпня 2016 року по червень 2017 року (а.с.4-5).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність розрахунку 3% річних, наведеного позивачем, та встановлено, що позивачем правильно визначено дату виникнення прострочення, однак не правильно визначено загальну кількість днів у 2016 році (365 замість належних 366 днів), а також помилково визначено періоди нарахування 3% річних на суми боргу 65700 грн та 55700 грн (враховуючи те, що оплата відповідачем здійснена 25.01.2017).

За таких обставин, суд здійснив правильний розрахунок 3% річних за допомогою інформаційно-правової системи Законодавство. Судом також враховується період та суми на суми боргу 65700 грн та 55700 грн, розраховані позивачем, оскільки допущені помилки в періоді нарахування не порушують прав відповідача, адже складають меншу суму, ніж за правильним розрахунком суду (враховуючи здійснену оплату саме 25.01.2017) :

Сума боргуПеріод простроченняКількість днів3% річних грн
92 400,0003.08.2016-22.08.201620151,47
82 700,0023.08.2016-29.09.201638257,59
70 700, 0030.09.2016-31.10.201632185,44
65 700, 0001.11.2016-20.01.2017 01.11.2016-24.01.2017 81 85436,50 458,1
55 700,0021.01.2017-25.07.2017 25.01.2017-25.07.251,52 833,21
Всього:1 882,52

Перевіряючи правильність розрахунку інфляційних втрат, неведеного позивачем, суд враховує наступне.

За приписами п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Згідно зі статтею 3 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

З вищезазначеного вбачається, що законодавчо так само визначено звітним періодом встановлення індексу інфляції місяць.

Отже, правовий аналіз вищезазначеного надає можливість дійти висновку, про те, що найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат (а.с.4-5), господарський суд зауважує про наявність в ньому помилок, зокрема, не правильно визначено періоди, за які нараховуються інфляційні, та суму боргу, що існувала на кінець відповідного місяця, враховуючи здійснені часткові оплати відповідачем.

За правильним розрахунком суду, інфляційні втрати складають 9499 грн 41 коп., які мають розраховуватися, з урахуванням часткових оплат відповідача та суми боргу, що існувала на останній день відповідного місяця:

Сума боргу, грн Період прострочення, за який застосовується інфляційна складоваСукупний індекс %Інфляційні грн
70 700вересень - жовтень 2016104,65043 287,83
65 700листопад - грудень 2016102,7162 1784,54
55 700січень - червень 2017107,94800664 427,04
Всього: 9499,41
Однак, з огляду на те, що за правильним розрахуном, здійсненим судом, інфляційні втрати становлять більшу суму 9499,41 грн, ніж заявлено позивачем до стягнення, суд вважає за можливе, не виходячи за межі позовних вимог, стягнути з відповідача інфляційни втрати в розмірі 9 490 грн 71 коп., заявленому позивачем.

Як вже зазначалося вище, відповідачем подано заяву про відстрочку виконання рішення суду до 30.11.2017.

Заява обґрунтована тим, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, зокрема, за перші три місяці 2017 року відповідач отримав збитки у розмірі 760 682 грн 00 коп., що підтверджується даними звіту про фінансові результати за 3 місяці 2017 року. Відповідач зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність на території Луганської області, зареєстрований як платник податків в СДПІ з ОВП у м.Луганську (місцезнаходженням підприємства є м.Сєвєродонецьк). Основні виробничі фонди відповідача розташовані у м.Алчеську Луганської області, найближчою залізничною станцією є станція Комунарськ Донецької залізниці. Блокування залізничного руху по станціях Ясинувата, станції Донецького вузла, Горлівки, Стаханова, Антрацит, Луганськ, Комунарськ призводить до розриву технологічних ланцюжків, відсутності сировини та неможливості відправки готової продукції відповідача, і як наслідок до фактичного призупинення металургійного виробництва і відсутності обігових коштів. Численні аварійні скорочення енергопостачання та зупинки в періоди збоїв в енергопостачанні приводять до простоїв печей з наступним роздмухуванням, що в свою чергу вимагає завантаження додаткової сировини, енергоресурсів, газоподібного і твердого палива, тобто веде до їх перевитрат, що є критичним при недоліку залізорудної сировини і палива на складах комбінату.

Заборгованість за договором виникла через обмеження залізничного сполучення у звязку із проведенням антитерористичної операції, відповідач не мав можливості доставляти продукцію своїм контрагентам, отримувати дохід за цю продукцію, який належало перерахувати, зокрема позивачу. Значне коливання курсу валют по відношенню до національної валюти призвело до значної затримки у розрахунках за відвантажену продукцію іноземними контрагентами.

Дія усіх зазначених обставин протягом більш ніж 3 років, призвели до суттєвого дефіциту обігових коштів у відповідача, що стало причиною несвоєчасного та в не повному обсязі виконання зобовязань перед позивачем та браку обігових коштів.

Крім того, фінансування всіх витрат на підприємстві, включаючи оплату за рішення суду, здійснюються виключно шляхом планування на кожний наступний місяць та подальшого узгодження плану з керівництвом. Оскільки фінансування витрат на жовтень 2017 року коли рішення по даній справі набере законної сили, відбудеться на початку листопада 2017 року, у відповідача не буде можливості здійснити оплату за рішенням суду раніше листопада 2017 року.

Загалом сума дебіторської заборгованості контрагентів перед відповідачем становить 20 593 775 тис. грн. За результатами ведення переговорів із контрагентами сплановано планомірне погашення дебіторської заборгованості, зокрема перед відповідачем.

Також відповідач найближчим часом сподівається отримати кошти від контрагентів нерезидентів зі сплати дебіторської заборгованості, яка була предметом розгляду Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у справі АС №112к/2016 в сумі 23 733 921,34 долари та у справі АС №161к/2016 у сумі 2 135 876, 22 долари, за якими прийняті рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, Міжнародним комерційним арбітражним судо при Торгово-промисловій палаті України 30.08.2017 прийняті рішення у справах АС№536р/2016 та АС№546/2016 якими позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат задоволені повністю, присуджено до стягнення 1 234 957 888,56 російських рублів та 494 591 797,30 російських рублів.

Відповідач поступово відновлює свою роботу, вводить основні засоби в експлуатацію, що свідчить про поступове відновлення платоспроможності. Однак у звязку з значними збитками та відсутністю обігових коштів у відповідача, виконання рішення шляхом разової сплати прострочених платежів фактично є неможливим. У свою чергу відстрочка виконання рішення надасть можливість зберегти робочі місця, своєчасно виконувати зобовязання із виплати заробітної плати і в той же час не порушить права та інтереси позивача та не погіршить його фінансовий стан.

За таких обставин, відповідач просить відстрочити виконання рішення зі сплатою стягнених сум до 30.11.2017, що створить умови для гарантованого виконання рішення суду.

Пунктом 6 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Проаналізувавши доводи відповідача, суд дійшов висновку, що фінансовий стан останнього на даний час у значній мірі перешкоджає повному фактичному виконанню рішення суду у даній справі, враховуючи що фінансування всіх витрат відповідача, включаючи оплату за рішенням суду, здійснюються виключно шляхом планування на кожний наступний місяць та подальшого узгодження з керівництвом, а фінансування витрат на жовтень 2017 року вже відбулося.

Враховуючи зазначене, а також те, що місцезнаходженням більшості основних засобів та виробничих потужностей відповідача є непідконтрольна на даний час Україні територія (м. Алчевськ), надання відстрочки виконання судового рішення, за висновком суду, створить останньому умови для можливості реального виконання рішення та сплати позивачу боргу в розумний строк.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви відповідача та надання відстрочки виконання рішення суду зі сплатою суми до 30.11.2017.

Встановлені за матеріалами справи обставини та доводи позивача відповідач під час розгляду спору не спростував, докази здійснення погашення боргу в матеріалах справи також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявленого позову, який підлягає задоволенню частково.

З Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків підлягає стягненню основний борг в сумі 55 700 грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 9 490 грн 71 коп., 3% річних - 1 882 грн 52 коп. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуальнорго кодексу України за результатами розгляду спору на відповідача покладається судовий збір в сумі 1599 грн 94 коп., що відповідає сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.44, 49, ст. 82, п.6 ст.83, ст.ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат, м.Сєвєродонецьк, Луганська область, вул.Вілєсова, буд.20А, 93400, ідентифікаційний код 05441447, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків, м.Харків, вул.Тобольська, 42, офіс 445, ідентифікаційний код 32676731, основний борг в сумі сумі 55 700 грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 9 490 грн 71 коп., 3% річних 1 882 грн 52 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1 599 грн 94 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Заяву Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про відстрочення виконання рішення суду задовольнити повністю.

5. Відстрочити виконання рішення суду від 05.10.2017 у справі №913/635/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ПСК-Харків до Публічного акціонерного товариства Алчевський металургійний комбінат про стягнення основного боргу в сумі 55 700 грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 9 490 грн 71 коп., 3% річних 1 882 грн 52 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1 599 грн 94 коп., до 30.11.2017.

Видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 09.10.2017.

Суддя О.В. Драгнєвіч