ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2017 р. Справа № 909/695/17
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т.В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601 в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком", вул. Академіка Сахарова, 32, м. Івано-Франківськ, 76014

до відповідача: Управління соціального захисту населення Тисменицької районної держадміністрації Івано-Франківської області, вул. Липова, 7, м. Тисмениця, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77400

про стягнення 73961,27 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - старший юрисконсульт відділу правового забезпечення, (довіреність №985 від 12.12.16),

від відповідача: ОСОБА_2 - начальник відділу з юридичної та кадрової роботи, (довіреність №б/н від 01.01.17).

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось в суд із позовом до Управління соціального захисту населення Тисменицької райдержадміністрації Івано-Франківської області про стягнення 73961,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що товариство надало телекомунікаційні послуги споживачам які мають пільги з їх оплати, однак відповідач всупереч вимогам чинного законодавства як розпорядник коштів бюджетного фінансування пільг на території Тисменицького району не відшкодував за рахунок державних субвенцій понесені позивачем витрати на вищевказані послуги, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 73961,27 грн.

В судовому засіданні 03.10.17 оголошувалась перерва до 05.10.17 для подання відповідачем контррозрахунку суми позовних вимог та проведення звірки списків пільговиків.

Представник позивача в судовому засіданні 05.10.17 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та пояснень, наданих в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов вх.№15408/17 від 03.10.17, де зазначив, що управління є державною установою та фінансується за рахунок коштів державного бюджету. Вказав на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не передбачені видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку та на відсутність кошторисних призначень на надання пільг з послуг зв'язку; управління як бюджетна організація немає підстав для реєстрації зобов"язань та перерахування коштів. Також зазначив, що позивачем не надано доказів в підтвердження укладення договору з відповідачем про відшкодування витрат, пов"язаних з наданням пільгових послуг окремим категоріям населення та не підтверджено підписання актів звіряння розрахунків по наданих населенню пільг за 2016 рік; вказав що листом №742/06-25 від 15.08.16 відповідач попереджав позивача про те, що у 2016 році не передбачені видатки у вигляді субвенцій з державного бюджету всім категоріям громадян та про неможливість виділення таких коштів з районного бюджету у зв"язку із відсутністю фінансового ресурсу; звернув увагу на те, що заявлена позивачем сума позову не є об"єктивною, так як не звірена з єдиною базою пільговиків, а тому просить у позові відмовити. Вимоги суду щодо подання контррозрахунку суми позову та перевірки списків пільговиків не виконав, в судовому засіданні 05.10.17 письмових пояснень не подав.

В судовому засіданні 05.10.17 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивачем за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року надано послуг відповідним категоріям населення на пільгових умовах, вартість яких підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету на загальну суму 73961,27 грн., що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов"язаних з наданням пільг та актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги за формою №3-пільга за вказаний період.

Чинним законодавством встановлено, що вартість таких послуг, наданих на пільгових умовах, підлягає відшкодуванню за рахунок субвенції з бюджету розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг. Розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг на території Тисменицького району Івано-Франківської області є Управління соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації.

Оскільки відповідачем, всупереч покладених на нього чинним законодавством зобов"язань, не відшкодовано позивачу 73961,27 грн. по компенсації видатків на відшкодування витрат, пов"язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги відповідним категоріям населення на території Тисменицького району за період з 01.01.16. по 31.12.16 включно, ПАТ "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" звернулось до суду із позовом.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за надані телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

При вирішенні спору та прийнятті рішення по справі суд виходив з наступного:

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" надає телекомунікаційні послуги споживачам відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, законів України: "Про жертви нацистських переслідувань", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про прокуратуру", "Про охорону дитинства", "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг та інших законодавчих актів України.

Приписами ст.509 ЦК України встановлено, що зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Оскільки такі послуги є, у відповідності до ст.633 ЦК України, предметом публічного договору, позивач надає телекомунікаційні послуги кожному, хто до нього звернеться, в тому числі й споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, що відповідає положенням ч.3 ст.63 Закону України "Про телекомунікації", п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг.

Так, ст.63 вказаного Закону передбачено, що телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій, відповідно до законодавства України.

Слід зазначити, що згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов"язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, а у випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов"язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади.

Бюджетним кодексом України визначено, що видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України (ст.87). При цьому, порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим визначаються Кабінетом Міністрів України (ч.2 ст.97).

Відповідно до пп. "б" п.4 ч.1 ст.89 та ст.102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.02 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, яким встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів і здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України.

В п.2 постанови КМУ від 04.03.02 №256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

При цьому, згідно п.3 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

З наведеного вбачається, що розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг на території Тисменицького району є Управління соціального захисту населення Тисменицької районної державної адміністрації, а отже відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання населенню на зазначеній території послуг зв'язку на пільгових умовах, повинен здійснювати саме відповідач за рахунок відповідних субвенцій.

Cудом встановлено, що за період з 01.01.16 по 31.12.16. включно, позивачем на пільгових умовах надано послуги зв"язку відповідним категоріям населення на території Тисменицького району на загальну суму 73961,27 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов"язаних з наданням пільг та актами звіряння розрахунків за надані населенню послуги за формою №3-пільга за вказаний період.

Щодо заперечень відповідача про те, що заявлена сума позову не узгоджена з відповідачем та акти звірки не підписані, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінетів Міністрів України від 29.01.03 № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

В свою чергу уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації (п.11 Положення).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надіслано на адресу відповідача звіти "Розрахунок видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг" помісячно, форма-2 "Пільги", з описом вкладення (а.с. 13- 100), (а.с.104- 117).

Зі змісту описів вкладення вбачається, що окрім звітів, на адресу відповідача були надіслані акти звіряння розрахунків за наданні населенню послуги та розрахунки видатків на відшкодування вказаних витрат.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази виявлення відповідачем розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, як це передбачено п.11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги. Отже, відповідач сам ухилився від звірки із позивачем списків пільговиків для виключення із них осіб, які не можуть користуватися пільгами.

Щодо доводів в відповідача про те, що між сторонами не виникло договірних зобов'язань, то слід зазначити, що чинне законодавство України (зокрема в силу п. 2 постанови КМУ "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" № 256 від 04.03.02) не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, адже зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України і не залежать від волі сторін.

Як визначено ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться і в Господарському кодексі України.

Відповідач в порушення вимог чинного законодавства не здійснив відшкодування позивачу наданих послуг зв'язку пільговим категоріям населення, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 73961,27грн.

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Посилання відповідача на те, що відповідно до Закону України "Про державний бюджет на 2016 рік" субвенцію з державного бюджету місцевому бюджету для надання пільг з послуг зв"язку не передбачено, не може бути підставою для звільнення від відповідальності, виходячи із положень ч.1 ст. 625 ЦК України, якою визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України, особа не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Аналогічні положення містяться в ст. 218 Господарського кодексу України.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.05 по справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України", відсутність бюджетних коштів у відповідача на вищезазначені цілі не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений нормами чинного законодавства України обов"язок відшкодування відповідачем позивачу вартості наданих послуг населенню, яке має право на пільги з їх оплати, відсутність доказів повного чи часткового погашення заборгованості, яка є предметом спору та неподання відповідачем контррозрахунку стягуваної суми і пояснення щодо неможливості подання доказів у спростування позову щодо кількості пільговиків, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 73961,27грн. боргу з відшкодування вартості наданих позивачем послуг є документально та нормативно обґрунтованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

На підставі викладеного, у відповідності до ст.129 Конституції України, керуючись ст.ст. 33, 49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Тисменицької районної держадміністрації Івано-Франківської області про стягнення 73961,27 грн. задовольнити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Тисменицької районної держадміністрації Івано-Франківської області, вул. Липова, 7, м. Тисмениця, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77400 (код 20552084) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком", бульвар Т. Шевченка, 18, м. Київ, 01601 в особі Івано-Франківської філії ПАТ "Укртелеком", вул. Академіка Сахарова, 32, м. Івано-Франківськ, 76014 (код 21560766) - 73961,27 (сімдесят три тисячі дев"ятсот шістдесят одну гривню двадцять сім копійок) - заборгованості, а також 1600,00 (одну тисячу шістсот гривень) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.10.17

Суддя Максимів Т.В.