ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Справа № 910/23640/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКондратової І.Д. (доповідач)
судді:Карабаня В.Я.,
судді:Нєсвєтової Н.М.,
за участю представників:
від позивача:Болдіна В.В.,
від відповідача:Миролюбової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні:
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз"
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року
у справі№ 910/23640/16 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз"
доОб'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Печерськ"
про стягнення 56425,73 грн,
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" (надалі - ПАТ "Укртрасгаз", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Печерськ" (надалі - ОСББ "Печерськ", відповідач) заборгованості у розмірі 55314,66 грн за надані послуги транспортування природного газу магістральними трубопроводами за період: квітень-червень, жовтень-листопад 2016 року, а також нараховані на суму боргу 945,31 грн інфляційних нарахувань і 165,76 грн 3 % річних.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що ним на адресу відповідача було надіслано проект договору № на транспортування природного газу магістральними газопроводами протягом 2016року та копію листа НАК "Нафтогаз України" від 30.03.2016 року № 26-1765/1.2-16 про припинення договірних відносин з ПАТ "Укртрансгаз". Відповідач договір не підписав, проте фактично користувався наданими послугами, що підтверджується інформацією оператора газорозподільної системи (ПАТ "Кивгаз") про обсяги природного газу, що були розподілені відповідачу протягом спірного періоду. Оскільки, на думку позивача, відсутність підписаного договору з ОСББ "Печерськ" не є підставою для несплати фактично наданих послуг, позивач просив стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми на підставі ст.ст. 509, 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).

Відповідач проти позову заперечував посилаючись на відсутність договірних відносин між сторонами, а також те, що відповідно до договору № 1546/1617-ТЕ-41 від 13.09.2016 року постачання природного газу, який укладений з НАК "Нафтогаз", розподіл (транспортування) природного газу за цим договором здійснюють оператори газорозподільних мере (газотранспортної системи), а саме: ПАТ "Київгаз", з якими відповідач уклав відповідні договори (п. 2.6).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року у справі № 910/23640/16 (суддя Якименко М.М.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року (колегія у складі: головуючого судді Чорної Л.В., суддів: Разіної Т.І., Яковлевої М.Л.), у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм ст.ст. 55, 64, 124 Конституції України, норм матеріального права, а саме: ст.ст. 11, 14, 15, 16, 321, 391, 509, 530, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), Закону України "Про ринок природного газу", постанову Кабінету Міністрів України № 1173 від 24.07.1998 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу", постанову Кабінету Міністрів України № 1729 від 27.12.2001 року "Про забезпечення споживачів природним газом" та норм процесуального права, а саме: ст.ст. 4, 42, 22, 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року, прийняти у справі нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши згідно з ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що позивач стверджує, що 17.05.2016 року направив на адресу ОСББ "Печерськ" проект договору № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 12.05.2016 року (далі по тексту - договір), за умовами якого позивач зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується оплатити надані послуги.

Відповідач проект договору не підписав, проте позивач наполягає, що послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами йому надавалися, в зв'язку з чим позивачем разом з вимогами про сплату боргу відповідачу надсилалися акти наданих послуг на суму 55314,66 грн, а саме:

№ 11-16- від 30.11.2016 року на суму 22825 грн,

№ 10-16- від 31.10.2016 року на суму 16734,29 грн,

№ 06-16- від 30.06.2016 року на суму 746,39 грн,

№ 05-16- від 31.05.2016 року на суму 6219,94 грн,

№ 04-16- від 30.04.2016 року на суму 8789,04 грн

Обсяги протранспортованого природного газу визначені відповідно до інформації, наданої оператором газорозподільної системи ПАТ "Київгаз".

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що між сторонами відсутні зобов'язання за договором № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 12.05.2016 року, оскільки договір підписано лише з боку позивача, а доказів його направлення відповідачу позивачем не надано.

Проте з такими висновками погодитись не можна, оскільки суди в порушення вимог ст.ст. 42, 43, 47, 43 ГПК України всебічно не встановили дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, не надали належну оцінку всім обставинам, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів направлення відповідачу договору № на транспортування природного газу магістральними трубопроводами. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на підтвердження цих обставин був залучений список рекомендованих листів від 19.05.2016 року та повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 22-23 т.1). Суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 84 ГПК України, у мотивувальній частині рішення не вказав доводи, за якими відхилив ці докази позивача. Отже, в цій частині висновки суду першої інстанції є явно необґрунтованими та передчасними. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, не надав власної оцінки таким обставинам, хоча, ч. 2 ст. 101 ГПК України передбачає, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Щодо посилання судів обох інстанцій на те, що зобов'язання щодо надання послуг у позивача не виникло, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення договору № у встановленому законодавством порядку, то Вищий господарський суд України виходить з такого.

Згідно з положеннями абз. 1 та 4 пп. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 N 1729 "Про забезпечення споживачів природним газом", що втратила чинність 16.07.2016 року, було установлено, що потреба в природному газі суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, котелень, установлених на дахові та прибудованих, задовольняється з ресурсів імпортованого природного газу НАК "Нафтогаз України". Реалізація природного газу для задоволення потреб цих суб'єктів господарювання здійснюється НАК "Нафтогаз України" та суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом.

Відповідно до абз. 5 п. 10 Порядку забезпечення споживачів природним газом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про забезпечення споживачів природним газом", було передбачено, що НАК "Нафтогаз України" укладає з газотранспортними, газодобувними підприємствами та суб'єктами господарювання, що мають ліцензію на здійснення розподілу природного і нафтового газу, договори про транспортування природного газу.

Згідно з п. 12 цього Порядку газотранспортні та газодобувні підприємства НАК "Нафтогаз України", а також суб'єкти господарської діяльності, що мають ліцензію на розподіл природного і нафтового газу забезпечують рівні умови доступу до газотранспортної системи для всіх суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності; а також забезпечують транспортування природного газу в обсягах, визначених постачальниками за регульованим тарифом, відповідно до договорів, укладених із зазначеними постачальниками.

Відповідно до типового договору на постачання природного газу за регульованим тарифом, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 22.01.2015 року N 35 (втратила чинність 27.11.2015 року), було передбачено, що взаємовідносини між Постачальником та Газорозподільним/ Газотранспортним підприємством у частині розподілу/транспортування газу до пунктів призначення регулюються окремим договором на розподіл/транспортування природного газу, укладеним між Постачальником та Газорозподільним/Газотранспортним підприємством. При цьому, згідно з п. 4.2 типового договору у випадках, передбачених законодавством, до ціни на природний газ додаються:

збір у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності (тимчасово до 01 січня 2016 року);

тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами;

тариф на транспортування газу розподільними трубопроводами;

тариф на постачання газу за регульованим тарифом;

податок на додану вартість.

Отже, суб'єкти господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, котелень, установлених на дахові та прибудованих, в рамках договору на постачання природного газу оплачували постачальнику як вартість газу, так і вартість наданих послуг з постачання, транспортування та розподілу природного газу на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Правовідносини у частині розподілу/транспортування газу до пунктів призначення регулювалися окремим договором між постачальником та газорозподільним/газотранспортним підприємством.

01.10.2015 року набрав чинності Закон України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 року № 329-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Закону з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб'єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов'язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 01.10.2015 року N 758 (із змінами) Кабінет Міністрів України затвердив Положення про покладання спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносин у перехідний період), яке визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов'язків, що покладаються на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів на ринку природного газу на строк з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року.

Зокрема, у п. 16 цього Положення (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2016 N 315) визначено, що НАК "Нафтогаз України" у період з 01.05.2016 року по 31.03.2017 року (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води установам, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів, та населенню в розмірі 4942 гривні за 1000 куб. метрів, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471 гривня за 1000 куб. метрів.

Окрім того, у п. 5 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 29.12.2015 року N 3159 "Про встановлення загального тарифу на транспортування природного газу, тарифів на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами" з 01 квітня 2016 року установлений тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами для ПАТ "Укртрансгаз" відповідно до території ліцензованої діяльності газорозподільних підприємств, зокрема, для ПАТ "Київгаз" - у розмірі 563,40 грн (у редакції постанови НКРЕКП від 24.03.2016 року N 420), з 01.10. 2016 року - 532,20 грн (у редакції постанови НКРЕКП від 27.09.2016 N 1610). Цією ж постановою установлений середньозважений тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами в розмірі 513,70 грн за 1000 м 3 без урахування податку на додану вартість.

Згідно з п. 45 ч. 5 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Отже, у зв'язку з реформою у газовій сфері відбулось розмежування функцій розподілу, транспортування та постачання природного газу усім споживачам, і з 01.05.2016 року споживач, якому постачається природний газ з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, сплачує постачальнику НАК "Нафтогаз України" лише вартість природного газу, без урахування вартості послуг з транспортування магістральними трубопроводами та розподілу природного газу оператору газотранспортної системи.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про ринок природного газу" транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про трубопровідний транспорт" підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів.

Відповідно до п. 1 гл. 1 розд. VIII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року N 2493, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. З моменту укладення договору транспортування замовник послуг транспортування також одержує право доступу до віртуальної точки, на якій відбувається передача природного газу.

Окрім того, у п. 1 розд. II Правил постачання природного газу, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року N 2496, та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи, передбачено, що підставою для постачання природного газу споживачу є:

наявність у споживача, об'єкт якого підключений до газорозподільної системи, договору розподілу природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГРМ, та присвоєння споживачу Оператором ГРМ персонального EIC-коду як суб'єкту ринку природного газу;

наявність у споживача, об'єкт якого підключений до газотранспортної системи, договору транспортування природного газу, укладеного в установленому порядку між споживачем та Оператором ГТС, та присвоєння споживачу Оператором ГТС персонального EIC-коду як суб'єкту ринку природного газу;

наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов;

наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача;

відсутність простроченої заборгованості споживача за поставлений природний газ перед діючим постачальником (за його наявності), що має підтверджуватися письмовою довідкою діючого постачальника або складеним з ним актом звірки взаєморозрахунків.

Відповідно до пп. 4 п. 5 розд. II Правил постачання природного газу умови щодо найменування Оператора ГРМ/ГТС, з яким споживач уклав договір розподілу/транспортування природного газу є істотними та обов'язковими для договору постачання природного газу.

Таким чином, правовідносини між оператором газотранспортної системи та споживачем щодо послуг із транспортування природного газу регулюються договором, що укладається відповідно до Типового договору транспортування природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 року N 2497. Укладання такого договору відповідно до вимог чинного законодавства є обов'язковою передумовою укладення договору постачання природного газу, за яким постачальник поставляє споживачу природний газ у необхідних для споживача об'ємах (обсягах), і здійснюється не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа на основі типового договору.

Згідно з ч. 6 ст. 180 ГК України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Згідно із ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, якщо сторона, яка одержала проект договору, укладення якого є обов'язковим в силу закону, не відповіла на пропозицію, не підписала цей договір, водночас, і не склала протокол розбіжностей у двадцятиденний строк, проте здійснила фактичні дії щодо його виконання (зокрема, отримала надані послуги, оплатила їх, тощо), то в такому разі обставина відсутності договору у формі єдиного документа, підписаного обома сторонами, сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від обов'язку оплатити вартість послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується цими послугами зі згоди виконавця послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути як договори, так і інші правочини (п. 1). Окрім того, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

Отже, у такому випадку, зобов'язання відповідача оплатити послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами виникає безпосередньо з актів цивільного законодавства (Правил постачання природного газу, Кодексу газотранспортної системи) та з фактичних дій постачальника і споживача цих послуг.

Таким чином, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг на підставі того, що між позивачем та відповідачем відсутній письмовий договір, ґрунтується на неповному з'ясуванні всіх обставин справи та суперечить наведеним вище вимогам чинного законодавства, що є підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалених у цій справі.

Разом з тим для повного та правильного вирішення справи необхідно встановити обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, зокрема:

1) чи підключений об'єкт відповідача до газотранспортної системи;

2) чи сплачував відповідач, якщо так, то на якій підставі та на користь яких осіб, вартість послуг за транспортування газу магістральними трубопроводами протягом спірного періоду (квітень - листопад 2016 року);

3) чи отримувала НАК "Нафтогаз України" протягом спірного періоду (квітень - листопад 2016 року), якщо ні, то з якого моменту припинила отримувати від відповідача у справі кошти за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами;

4) які договори укладені між відповідачем та ПАТ "Київгаз" щодо розподілу (транспортування) природного газу, посилання на які міститься у договорі № 1546/1617-ТЕ-41 від 13.09.2016 року постачання природного газу, та чи охоплюють ці договори послуги, вартість яких є предметом спору у цій справі,

5) який обсяг природного газу був поставлений відповідачу постачальниками у спірний період та чи відповідає він обсягу, визначеному позивачем в актах наданих послуг,

а також залучити до участі у справі НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Київгаз", оскільки рішення у справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Однак установлення цих обставин не віднесено до повноважень Вищого господарського суду України, що позбавляє його можливості ухвалити нове рішення у справі.

Таким чином, оскільки суди порушили норми матеріального та процесуального права, не встановили фактичних обставин справи, від яких залежить її правильне вирішення, ухвалені у справі судові рішення судів апеляційної та першої інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017 року у справі № 910/23640/16 скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя:Кондратова І.Д.
Суддя:Карабань В.Я.
Суддя:Нєсвєтова Н.М.