ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2017р. Справа № 914/1608/17

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ, м. Київ

до відповідача: Державного підприємства Львіввугілля, м. Сокаль Львівської області

про стягнення заборгованості.

Cуддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Марінченко Р.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник;

від відповідача: ОСОБА_2 представник.

Зміст ст. 22 ГПК України представникам сторін, які зявилися в судове засідання, розяснено.

Розглядається справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ до державного підприємства Львіввугілля про стягнення заборгованості у розмірі 2 910 890, 02 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.08.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.08.2017. В судових засіданнях оголошувалася перерва.

Представник позивача в судове засідання 02.10.2017 зявився, збільшені позовні вимоги, які прийняті судом, підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 02.10.2017 зявився, щодо позову не заперечив, зазначив, що підприємством не проведено оплату боргу через скрутне фінансове становище.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив таке.

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕРЛАЙТ (надалі позивач, учасник) звернулося з позовом до державного підприємства Львіввугілля (надалі відповідач, замовник) про стягнення заборгованості у розмірі 2 910 890, 02 грн (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 13.09.2012 між сторонами у справі було укладено договір № 177 про закупівлю товару за результатами відкритих торгів проведених 25 липня 2012 року (надалі - договір), відповідно до предмету якого (пункт 1.1 договору) учасник (позивач) зобовязується у 2012 році поставити замовнику (відповідачу) товар, а саме: стрічки, приводні паси гумові 25.13.4 (ШР-800-800/4-ЕР-200-4, 0-2, 0 ТГ У5 - кількості 9 000 м.п., ШР- 1000-800/4-ЕР-200-4, 0-2, 0 ТГ У5 - кількості 5 000 м.п., ШР-1200-1000/5-ЕР-200-4, 0-2, 0 ТГ У5 - в кількості 600 м.п.), а замовник зобовязується прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену грошову суму.

Відповідно до умов договору сторонами 13 вересня 2012 року укладено специфікацію № 1 до договору про закупівлю товару за результатами відкритих торгів проведених 25 липня 2012 року (далі - специфікація № 1).

08.11.2013 та 05.12.2013 на виконання умов договору та специфікації № 1 позивачем поставлено, а Управлінням «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» склад № 72, який є відокремленим підрозділом ДП «Львіввугілля» прийнято товар в кількості 6 200 п. м. всього на суму 3 973 924, 80 грн.

З урахуванням умов договору, строк оплати поставленого позивачем товару настав 08 листопада 2013 року та 05 грудня 2013 року .

Однак, як зазначає позивач, відповідач у повному обсязі за поставлений товар не розрахувався. 01 жовтня 2015 року між сторонами був підписаний акт звірки взаєморозрахунків, яким відповідач підтвердив наявність заборгованості в сумі 2 264 924, 80 грн.

Крім суми основного боргу позивач нарахував відповідачу інфляційні збитки, які з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог становлять 520 122, 27 грн та 3 % річних у розмірі 125 842, 95 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 17.08.2017 № 17-юр щодо позову не заперечував, зазначивши що підприємство не проводить оплату через скрутне фінансове становище.

18.09.2017 відповідач додатково подав відзив від 12.09.2017 № 19-юр в якому зазначає, що місцезнаходженням позивача є м. Донецьк, на територію якого поширюється дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та постанови Національного банку України від 06.08.2014 № 466 „Про призупинення здійснення фінансових операцій», і з метою недопущення завдання шкоди інтересам держави просить в задоволені позову відмовити. Суму основного боргу в розмірі 2 264 924, 88 грн визнав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із таких мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як встановлено судом, 13.09.2012 між сторонами у справі було укладено договір № 177 про закупівлю товару за результатами відкритих торгів проведених 25 липня 2012 року, відповідно до предмету якого (пункт 1.1 договору) позивач зобовязується у 2012 році поставити замовнику товар, а саме: стрічки, приводні паси гумові 25.13.4 (ШР-800-800/4-ЕР-200-4, 0-2, 0 ТГ У5 - кількості 9 000 м.п., ШР- 1000-800/4-ЕР-200-4, 0-2, 0 ТГ У5 - кількості 5 000 м. п. ШР-1200-1000/5-ЕР-200-4,0-2, 0 ТГ У5 - в кількості 600 м. п.), а замовник зобовязується прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену грошову суму.

Відповідно до п. 1.2. договору кількість, ціна, асортимент і терміни постачання товару визначаються специфікацією № 1, яка є складовою і невідємною частиною Договору.

Розрахунки за даним договором здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування коштів підприємства замовника, бюджетних коштів на розрахунковий рахунок учасника за фактом постачання у день поставки конкретної партії товару (п. 4.1. договору).

Ціна товару за одиницю і по позиціях зазначена в специфікації № 1 до договору. Загальна сума договору визначається загальною сумою товару по специфікації № 1 і становить: 10 390 460, 00 грн, у тому числі ПДВ 1 731 743, 33 грн.

Відповідно до п.п. 6.1.2. п. 6.1. договору, замовник зобовязаний прийняти та оплатити товар згідно з умовами цього договору. В свою чергу учасник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар (п. п. 6.4.1. п. 6.4. Договору).

Відповідно до умов договору, сторонами укладено специфікацію № 1, якою передбачено, що доставка товару здійснюється на умовах DDP (станція або склад замовника) протягом 20 (двадцяти) днів з моменту отримання письмової заяви замовника. Вантажоодержувач: склад ВП Управління «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля»), код одержувача 1940, адреса: с. Острів, Сокальський район, Львівської обл., 80051, т/ф: (03257) 2 40 53. Умови оплати: оплата за фактом постачання у день поставки конкретної партії товару.

Згідно п. 5.5. договору датою постачання вважається дата, яка вказана замовником на товаросупроводжувальних документах, наданих учасником, при його прийманні.

08.11.2013 та 05.12.2013 на виконання умов договору та специфікації позивач поставив, а Управлінням «Західвуглепостач» ДП «Львіввугілля» склад № 72, яке є відокремленим підрозділом відповідача прийнято товар всього на суму 3 973 924, 80 грн, що підтверджується: рахунками-фактурами від 08.11.2013 № ЗР-0000488 та від 05.12.2013 № ЗР-0000521; видатковими накладними від 08.11.2013 № ЗР-0000430 та від 05.12.2013 № ЗР-0Р00461; податковими накладними від 08.11.2013 № 10, від 05.12.2013 № 9; квитанціями від 08.11.2013 № 1 про підтвердження реєстрації податкової накладної від 08.11.2013 № 10 та від 05.12.2013 № 1 про підтвердження реєстрації податкової накладної від 05.12.2013 № 9; товарно-транспортними накладними від 08.11.2013 № 0000430, від 08.11.2013 № 0000430-1, від 08.11.2013 № 0000430-2, від 08.11.2013 № 0000430-3, від 05.12.2013 № 0000461; довіреностями від 07.11.2013 № 762 та від 05.12.2013 № 874.

Як встановлено судом, строк оплати за поставлений відповідачу позивачем товару настав 08 листопада 2013 року та 05 грудня 2013 року відповідно.

Із акта звірки взаєморозрахунків від 01 жовтня 2015 року підписаного між сторонами, відповідач підтвердив наявність заборгованості в сумі 2 264 924, 80 грн. Крім того, наявність основного боргу у заявленому розмірі відповідачем не заперечується під час розгляду справи в суді.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 26.07.2017 № НОМЕР_1, місцезнаходженням позивача з 10.12.2015 та станом на час розгляду справи є м. Київ, вул. Артема, 49. Таким чином, посилання відповідача на неможливість виконання зобовязання у звязку з поширенням на територію м. Донецька, яке було попереднім місцезнаходженням позивача, Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та призупиненням здійснення фінансових операцій, яке передбачене Постановою Національного банку України від 06.08.2014 № 466 „Про призупинення здійснення фінансових операцій» судом до уваги не приймається, оскільки суду не надано жодних доказів вжиття зі сторони відповідача заходів щодо перерахування коштів та жодних належних та допустимих доказів неможливості здійснення відповідачем фінансових операцій щодо перерахування коштів.

З огляду на вищевикладене, позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 2 264 924, 80 грн є обгрунтованою і підлягає до задоволення.

Крім суми основного боргу позивач нарахував відповідачу інфляційні втрати, які з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог становлять 520 122, 27 грн та 3 % річних у розмірі 125 842, 95 грн.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов'язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов'язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3 % річних встановив, що розрахунок позивача є правильним. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача 520 122, 27 грн інфляційних втрат та 125 842, 95 грн - 3 % річних є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки, спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судовий збір покладається на нього повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства «Львіввугілля» (Львівська область, м. Сокаль, вул. Б. Хмельницького, буд. 26, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРЛАЙТ» (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 49, ) суму в розмірі 2 954 553, 37 грн, з яких:

- 2 264 924, 80 грн - основного боргу;

- 520 122, 27 грн - інфляційних втрат;

- 125 842, 95 грн 3 % річних;

- 43 663, 35 грн - судового збору.

3. Наказ видати відповідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 04.10.2017.

Суддя Манюк П.Т.