донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

11.10.2017р. справа № 908/1394/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 на підставі договору про надання правової допомоги від 05.07.2017р.
від відповідача:ОСОБА_5 Ю на підставі довіреності № 72/20-19 від 06.06.2017р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект», м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від04.09.2017р.
по справі№ 908/1394/17 (суддя Смірнов О. Г.)
за позовомОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект», м. Запоріжжя
доКонцерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя
простягнення 367 655,80 грн

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект», м. Запоріжжя (далі «Позивач») звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя (далі «Відповідач») суми 3% річних у розмірі 32 965,18 грн та суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 334 690,18 грн.

18.07.2017р. на адресу Господарського суду Запорізької області від позивача надійшло клопотання, в якому останній просить разом із задоволенням позовних вимог стягнути в якості судових витрат, окрім сплаченого судового збору, також і витрати позивача на послуги адвоката ОСОБА_4, які складають 10 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.09.2017р. (повний текст підписано 13.09.2017р.) по справі № 908/1394/17 позовні вимоги ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» задоволено частково.

Стягнуто з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» суму 3% річних у розмірі 11 847,11 грн, суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 88 190,11 грн та суму витрат зі сплати судового збору в сумі 1 500,56 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Частково відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» суд першої інстанції дійшов висновку про те, що строк оплати по 41 із 71 актів надання послуг, які є неоплаченими відповідачем, настав більш ніж три роки до звернення позивачем до суду, тобто після спливу строку позовної давності, відтак, вимоги по стягненню 3% річних та інфляційних нарахувань за цими актами були відхилені.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення в частині відмови в позові - скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення Господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним та обґрунтованим, оскільки останнє ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, на думку позивача, оскільки останній за захистом порушених прав та законних інтересів щодо стягнення компенсаційних санкцій за весь час прострочення сплати суми основного боргу, звернувся з позовом до суду 27.04.2016р., тому, з урахуванням загального строку позовної давності, у позивача наявні всі правові підстави для стягнення з боржника компенсаційних санкцій за прострочення виконання грошового зобовязання починаючи з 27.04.2013р., про що й просить апелянт суд апеляційної інстанції.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Татенко В. М., судді Марченко О. А., Чернота Л. Ф.

Судом апеляційної інстанції, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення були створені необхідні умови для всебічного та повного розгляду справи в суді, а саме: повідомлення належним чином про час та місце судового розгляду та витребування у сторін необхідних доказів та пояснень для правильного вирішення спору.

Фіксація судового процесу апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

02.10.2017р. до Донецького апеляційного господарського суду від ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» надійшли додаткові письмові пояснення позивача від 27.09.2017р., які були розглянуті судовою колегією та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та зазначених вище пояснень до останньої.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив апеляційний суд залишити без змін рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2017р. по справі № 908/1394/17.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду ухваленим з порушенням норм чинного законодавства, а апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

22.04.2013р. ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «МІДАС-БУД» (станом на час розгляду справи ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Запорожпроект», (Підрядник) та Концерном «Міські теплові мережі» (Замовник) був укладений Договір підряду на проведення проектно-вишукувальних робіт № 398, відповідно до п. 1.1 якого Підрядник зобовязався за заявками Замовника виконати проектно-вишукувальні роботи з розробки проектно-кошторисної документації (далі - ПКД) згідно із завданнями на проектування та іншими необхідними вихідними даними, наданими замовником, а останній прийняти та оплатити роботу згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору результатом виконаних робіт, визначених в п. 1.1 Договору, є проектно-кошторисна документація, погоджена у встановленому порядку з усіма зацікавленими організаціями, яка пройшла експертизу, та по результатам проведення якої було отримано позитивний звіт ДП «Укрдержбудекспертиза».

Загальна орієнтована вартість робіт за цим договором складає 2000 000,00 грн, в т.ч. ПДВ 333 333,33 грн (п. 2.3 Договору).

Згідно з п. 2.5 Договору за виконану роботу, відповідно до умов цього Договору, Замовник здійснює оплату Підряднику вартості робіт на підставі рахунку, згідно підписаного сторонами акту виконаних робіт, по кожному окремому випадку згідно із заявками Замовника.

За умовами пунктів 2.6, 2.7 Договору Замовник проводить попередню оплату у розмірі 30% вартості даних робіт у кожному окремому випадку. Замовник проводить оплату вартості виконаної роботи перед проведенням експертизи ПКД в розмірі 45% вартості даних робіт на підставі рахунку, наданого Підрядником, згідно проміжного акту, підписаного сторонами.

Остаточний розрахунок за виконані роботи в кожному окремому випадку здійснюється на підставі рахунку на оплату шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника або в будь-який іншій формі, яка не заборонена діючим законодавством України, згідно акту виконаних робіт протягом 20-ти банківських днів з моменту підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт (п. 2.8 Договору).

Розділом 4 Договору сторони визначили порядок здачі та приймання робіт.

Так, п. 4.2 Договору погоджено, що після завершення робіт Підрядник направляє Замовнику акт здачі-приймання виконаних робіт з додатком до нього чотирьох комплектів ПКД, узгоджених у встановленому порядку, разом з позитивним звітом ДП «Укрдержбудекспертиза».

Відповідно ж до п. 4.3 Договору Замовник протягом 5 днів з дня одержання зобовязаний підписати акт прийому-здачі, при умові надання підрядником всієї необхідної документації, і повернути його Підряднику або направити мотивовану відмову від прийому робіт.

Пунктами 3.1.1, 3.1.4 Договору Замовник зобовязався сплатити Підряднику встановлену вартість робіт у порядку, передбаченому розділом 2 цього Договору. Відшкодовувати Підряднику додаткові витрати, повязані із змінами вихідних даних для виконання проектних робіт, що виникли внаслідок обставин, але не були враховані у зведеному кошторисі по п. 2.2 даного Договору, на підставі рахунку, оформленого належним чином, за умовами підтвердження фактично понесених витрат Підрядником, шляхом надання Замовнику копій актів здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг).

Пунктами 3.2.1, 3.2.3 Договору Підрядник зобовязався виконувати роботи згідно з вихідними даними для виконання проектних робіт і відступати від них тільки за згодою Замовника. Передати ПКД після повного розрахунку.

Згідно з пунктами 10.1 (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою № 2 від 29.12.2014 до Договору № 398 від 22.04.2013), 10.2 договору він набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобовязань та відповідальності, передбачених умовами цього договору.

За означеним договором за Концерном «Міські теплові мережі» виникла заборгованість з оплати виконаних позивачем робіт у розмірі 430 005,04 грн.

Зазначені факти, встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.03.2017р. у справі № 908/1297/16, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.07.2017р., яким стягнуто на користь ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» з Концерну «Міські теплові мережі» основну заборгованість у сумі 430 005,04 грн за окремими актами надання послуг, що підписані, але повністю або частково не оплачені в рамках Договору на проведення проектно-вишукувальних робіт № 398 від 22.04.2013р. та не підлягають доказуванню знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, як визначено у ч. 3 ст. 35 ГПК України.

Оскільки зобовязання не припинилося виконанням проведеним належним чином з боку відповідача, і з його боку мало місце несвоєчасне виконання грошових зобовязань, тому позивач, з посиланням на приписи статті 625 ЦК України, звернувся з позовом до суду про стягнення з Концерну «Міські теплові мережі» 3% річних за період з 07.07.2014р. по 06.07.2017р. в сумі 32 965,18 грн та інфляційних витрат за період з липня 2014р. по червень 2017р. в сумі 334 690,62 грн.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи у їх сукупності та наявним у останній матеріалам, суд першої інстанції частково відмовив у задоволенні позову, виходячи з того, що остаточний розрахунок за виконані роботи в кожному окремому випадку здійснюється на підставі рахунку на оплату шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Підрядника або в будь-який іншій формі, яка не заборонена діючим законодавством України, згідно акту виконаних робіт протягом 20-ти банківських днів з моменту підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт. Так, з урахуванням вказаного пункту Договору, суд першої інстанції дійшов висновку, що перебіг строку позовної давності щодо нарахування 3% річних та інфляційних витрат необхідно відраховувати за кожним актом надання послуг окремо, починаючи з 21 банківського дня від дати підписання відповідного акту прийому-передачі виконаних робіт та протягом 3 років (загальна позовна давність).

Донецький апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 Цивільного кодексу України, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 Цивільного кодексу України і ст. 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. № 3-1522rc16.

Разом із тим, главою 19 Цивільного кодексу України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 Цивільного кодексу України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення.

За таких обставин, апеляційний суд у справі, що розглядається, дійшов висновку, що суд першої інстанції не взяв до уваги правову природу нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Так, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України), а тому законодавець визначає обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у звязку з чим таке зобовязання є триваючим.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних у звязку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень статті 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Так, позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення заборгованості з оплати виконаних робіт у розмірі 430 005,04 грн, який було задоволено рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.03.2017р. у справі № 908/1297/16 та залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.07.2017р., а отже, враховуючи правову природу 3 % річних та інфляційних нарахувань, як складову суми боргу, перебіг позовної давності, щодо можливості стягнення спірних сум, у контексті приписів ст. 264 Цивільного кодексу України, зі зверненням з позовом щодо стягнення боргу у сумі 430 005,04 грн перервався.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши за допомогою інформаційно правової системи: «ЛІГА:ЗАКОН», враховуючи рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», а також в інформаційно пошуковій системі «ЛІГА:ЗАКОН», розрахунок заявлених до стягнення позивачем показників 3% річних та інфляційних втрат щодо строків, сум, ставок нарахувань, які проведені позивачем з урахуванням заборгованості та з урахуванням часткових оплат погоджується з наданим розрахунком позивача та визнає його арифметично вірним, що є підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

Що стосується вимог апеляційної скарги про стягнення з відповідача на користь позивача суми судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвокатом, колегія суддів визнає такі вимоги обґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.48 Господарського процесуального Кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Дія вказаного Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. Поняття особи, котра є адвокатом, наводиться у ст. 1 вказаного Закону, за якою адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зазначені положення містяться також і у ст. 28 Правил адвокатської етики.

Принцип "розумного обгрунтування" розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоритична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Так, до матеріалів справи позивачем додано договір про надання правової допомоги від 05.07.2017р., укладений між позивачем (клієнтом) та адвокатом ОСОБА_4, що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001097 виданого на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області, відповідно до умов якого, адвокат зобов'язувався надати клієнту правову допомогу у господарському процесі.

Пунктом 1.1 договору про надання правової допомоги від 05.07.2017р. встановлено, що Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобовязання надати Клієнту правову допомогу, повязану із захистом його прав і законних інтересів в судах всіх інстанцій, правоохоронних органах, органах державної виконавчої служби, органах державної влади і місцевого самоврядування, а також в інших органах, підприємствах, установах і організаціях, незалежно від форми власності у справі про стягнення з Концерну «Міські теплові мережі» 3% річних та інфляційних витрат в рамках договору підряду на проектно вишукувальних робіт № 398 від 22.04.2013р.

За надання правової допомоги Адвокатом, Клієнт зобовязується сплатити Адвокату гонорар. Розмір гонорару є фіксований та з урахуванням складності справи, кваліфікації та досвіду адвоката, а також розумності та інших істотних обставин, складає 10 000,00 грн за представництво інтересів Клієнта у господарських судах незалежно від кількості судових засідань, підготовлених документів тощо. Гонорар у повному обсязі на підставі акту приймання передачі наданих послуг сплачується протягом семи календарних днів після порушення провадження Господарським судом Запорізької області (п. 4.1 договору про надання правової допомоги від 05.07.2017р.).

З матеріалів справи, зокрема, п. 1 акту приймання передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 05.07.2017р., вбачається, що Адвокат на підставі договору про надання правової допомоги від 05.07.2017р. надав Клієнту правову допомогу, повязану із захистом його прав і законних інтересів у справі про стягнення з Концерну «Міські теплові мережі» 3% річних та інфляційних витрат в рамках договору підряду на проектно вишукувальних робіт № 398 від 22.04.2013р. (справа розглядається в Господарському суді Запорізької області за № 908/1394/17).

Пунктом 6 зазначеного акту встановлено, що акт є невідємною частиною договору про надання правової допомоги від 05.07.2017р.

Судова колегія вважає доведеним той факт, що представництво ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» адвокатом - ОСОБА_4 у цій справі, здійснювалось саме на підставі договору про надання правової допомоги від 05.07.2017р.

Також суд апеляційної інстанції приймає, як належний доказ по справі, квитанцію до прибуткового касового ордера № 15 від 14.07.2017р., якою підтверджується факт оплати позивачем адвокатських послуг по справі № 908/1394/17 та зазначає, що описка в означеній квитанції, зокрема у даті складання договору про надання правової допомоги від 05.07.2017р., не спростовує викладених вище обставин, оскільки в спірній квитанції є посилання на справу, правова допомога з якої й здійснюється адвокатом ОСОБА_4. Окрім того, справа, що розглядається, має свій унікальний номер « 908/1394/17», яка була сформована 07.07.2017р., тому припустити, що правова допомога адвокатом по справі № 908/1394/17 надавалася на підставі договору про надання правової допомоги від 05.07.2016р. не представляється можливим.

Враховуючи все вищенаведене та те, що позивач надав всі необхідні документи, які підтверджують надання послуг адвоката ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект» по даній справі, а також те, що внаслідок порушення саме відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, останній був змушений звернутися до адвоката для захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про обґрунтованість та задоволення вимог позивача про стягнення витрат з оплати послуг адвоката в розмірі 10 000,00 грн.

Так, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає заперечення скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі обґрунтованими, документально підтвердженими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про часткове скасування рішення місцевого господарського суду, як таке, що прийняте при неповному зясуванні усіх обставин справи та в порушення норм діючого матеріального права.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект», м. Запоріжжя задовольнити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2017р. по справі № 908/1394/17 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект», м. Запоріжжя про стягнення з Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя суми 3% річних у розмірі 21 118,07 грн, суми інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 246 500,07 грн, суми на відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 4 014,29 грн та суми витрат пов'язаних з наданням правової допомоги адвокатом у розмірі 10 000,00 грн - скасувати.

Викласти перший, другий пункти резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«…Позов ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект», м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя () на користь ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект», м. Запоріжжя () суму 3% річних у розмірі 32 965,18 грн, суму інфляційного збільшення заборгованості в розмірі 334 690,18 грн, суму витрат пов'язаних з наданням правової допомоги адвокатом у розмірі 10 000,00 грн та суму на відшкодування витрат зі сплати судового збору в розмірі 5'514,85 грн…».

Виключити з резолютивної частини рішення Господарського суду Запорізької області від 04.09.2017р. по справі № 908/1394/17 пункти 3, 4.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя () на користь ОСОБА_6 з обмеженою відповідальністю «Запорожпроект», м. Запоріжжя () суму на відшкодування витрат зі сплати судового збору за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 6 066,32 грн.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати наказ на примусове виконання цієї постанови, оформивши його у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

2 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСЗО;

ОСОБА_7

тел.: 702-01-54