КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа№ 910/5994/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача (в приміщенні Господарського суду Запорізької області)

Матохнюк А.А. - дов. №1 від 05.01.2017р.

Матієва Я.С. - дов. №6 від 25.04.2017р.

від третіх осіб 1-2: не з'явились

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" та Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р.

у справі № 910/5994/17 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування"

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Офіс великих платників податків ДФС

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві

про стягнення 388 800,00 грн.

В судовому засіданні 18.09.2017р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2016р. Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" (відповідач) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 388 800,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, за результатами проведеної Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центральним офісом з обслуговування великих платників перевірки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013 було складено податкові повідомлення-рішення про донарахування податку на додану вартість, податку на прибуток, податку на доходи фізичних та застосування штрафних санкцій.

Оскільки підставою для донарахування сум податкових платежів та штрафних санкцій визначено відсутність фактичного отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання, позивачем на підставі п.10.7. договору нараховані штрафні санкції у сумі 388 800,00 грн. за неправильне заповнення відповідачем первинних документів.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" не є належним позивачем у справі, оскільки його права та обов'язки перейшли до правонаступника - Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"; позивачем не надано окремого (як додатку до позовної заяви) обґрунтованого розрахунку заявлених до стягнення штрафних санкцій; позивачем не обґрунтовано в чому саме полягає неправильне заповнення відповідачем первинних документів; заявлена до стягнення позивачем сума штрафних санкцій є по своій суті збитками; доказів направлення на адресу відповідача претензії про стягнення штрафних санкцій позивач не надав.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі №910/5994/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, не ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, як це передбачено ст.43 ГПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 30.06.2017р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким встановити, що ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" є неналежним позивачем у даній справі та стягнути з нього судові витрати на правову допомогу, понесені відповідачем.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у ньому фактичним обставинам справи.

Апелянт вважає, що рішення в частині висновків суду про належність позивача у зв'язку з наявністю у нього правонаступника - ПАТ «Українська залізниця» ухвалене з порушенням ст.35 ГПК України, статей 104,107 ЦК України, Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Постанові КМУ «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014р. №200, Постанові КМУ від 02.09.2015р. №735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Крім того, апелянт вважає рішення суду в частині відмови відповідачу у стягненні з позивача витрат на оплату правової допомоги адвоката як судових витрат ухвалене з порушенням ст.ст.44,49 ГПК України.

Згідно пп. 2.3.44. п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу відповідача у справі №910/5994/17 передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 03.07.2017р. апеляційні скарги прийнято до провадження колегією суддів у визначеному складі, об'єднано в одне апеляційне провадження та призначено до розгляду на 26.07.2017р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.09.2017р. задоволено клопотання представників відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, доручено забезпечення проведення відеоконференції Господарському суду Запорізької області.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до ст..69 ГПК України строк розгляду справи продовжувався, згідно ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, останній раз на 18.09.2017р.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 18.09.2017р. підтримали свою апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким встановити, що ДП матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" є неналежним позивачем у даній справі та стягнути з нього судові витрати на правову допомогу, понесені відповідачем. Проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечували з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представники позивача, третіх осіб 1-2 в судове засідання апеляційної інстанції 18.09.2017р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність його представника, причини неявки представників третіх осіб суду не відомі.

Оскільки їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, зважаючи на клопотання позивача про розгляд справи у відсутність його представника, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність інших учасників апеляційного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25.12.2013р. між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" (відповідач, постачальник) був укладений договір поставки №ЦХП-06-02813-01, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в Специфікації, яка є невід'ємною частиною договору, на умовах, що викладені у цьому договорі.

Пунктом 1.2 договору визначено найменування продукції, а саме: устаткування для зважування та вимірювання промислове, побутове та іншої призначеності (шаблон колійний ПШ-1520).

Відповідно до п. 7.1 договору поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013, приймання продукції замовником здійснюється на підставі підтвердження наступних документів: рахунку-фактури; видаткової накладної або Акту прийому-передачі, підписаного представником постачальника, який замовник повинен підписати після прийняття продукції; податкової накладної; товарно-транспортної накладної або накладної (залізничної); документів, що підтверджують, якісь продукції, зазначених п. 2.2. договору; пакувальних аркушів (при наявності).

Відвантажувальні і платіжні документи повинні надаватись замовнику протягом 5 (п'яти) днів з моменту відвантаження продукції, але не пізніше другого числа місяця, наступного за місяцем в якому проводилось відвантаження продукції.

Постачальник відшкодовує замовнику всі збитки, понесені останнім у зв'язку з несвоєчасним представленням вищезазначених документів, або з приводу їх неправильного оформлення.

Відповідно до пункту 10.7 договору поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 у разі неправильного оформлення товаросупровідних документів, розбіжності між ними та документами, поданими у складі пропозиції конкурсних торгів учасника-переможця, що призвело до нарахувань штрафів і пень, постачальник відшкодовує їх Замовнику в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, Міжрегіональним головним управлінням ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників проведено планову виїзну перевірку Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2013.

За результатами перевірки складено Акт від 25.03.2015 за №358/28-10-42-10/19014832.

На підставі Акту перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 08 квітня 2015 року:

№ , яким збільшено податок на прибуток в сумі 201 641 281,50 грн., з них за основним платежем в розмірі 134427 521,00 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 67 213 760,50 грн.;

№ , яким збільшено податок на додану вартість в сумі 169 543 906,50 грн., з них за основним платежем в розмірі 113 029 271,00 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 56 514 635,05 грн.;

№ , яким збільшено податок на доходи фізичних осіб в сумі 398 347,89 грн., з них за основним платежем в розмірі 227 426,84 грн. та застосовані штрафні санкції з цього податку в сумі 170 921,05 грн.;

№ про застосування штрафних санкції в сумі 340,00 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем до Окружного адміністративного суду м. Києва, однак постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2016р. у справі №826/14818/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016р., у задоволенні позову Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" було відмовлено.

Позивачем зазначено, що оскільки підставою для донарахування сум податкових платежів та штрафних санкцій визначено відсутність фактичного отримання Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання, позивачем на підставі п. 10.7. договору нараховані штрафні санкції у сумі 388 800,00 грн. за неправильне заповнення відповідачем первинних документів.

За розрахунком позивача, з урахуванням того, що сума поставки за договором поставки № ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013 становить 691 200, 00 грн., сума штрафних санкцій становить 388 800,00 грн., з яких: сума податку на додану вартість: 115 200,00 грн. (691 200,00 грн./6); сума податку на прибуток: 144 000,00 грн. ((691 200,00 грн. - 115 200,00 грн.)*0,25 (ставка податку на прибуток)); сума штрафу: 129 600,00 грн. ((115 200,00 грн.+144 000,00 грн.)*0,5 (ставка штрафу, визначена ст. 123 ПК України)).

Позивач направив на адресу відповідача претензію вих. № ЦХПБух-91від 08.12.2016 на суму 388 800,00 грн., що була повернута на адресу позивача поштовим відділенням зв'язку. Направлення претензії підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком поштових відправлень, витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень та копією поштового конверту.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 388 800,00 грн. штрафних санкцій.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з недоведеності позивачем факту порушення відповідачем зобов'язань за договором та відсутністю правових підстав для стягнення нарахованих санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами укладено договір поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р., у відповідності до умов якого відповідач зобов'язався поставити позивачу устаткування для зважування та вимірювання промислове, побутове та іншої призначеності (шаблон колійний ПШ-1520), а позивач відповідно - прийняти та оплатити вказану продукцію. Згідно із специфікацією №2 сторони погодили, що вартість продукції, що поставляється (шаблон колієвимірювальний ПШ-1520, ИНШК-273 ТУ, у кількості 128 шт.) становить 691 200,00 грн.

Як встановлено судом, згідно із видатковою накладною №141 від 30.12.2013р., довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей №Ф-1127 від 30.12.2013р., відповідач поставив, а позивач прийняв товар (шаблон колієвимірювальний ПШ-1520, ИНШК-273 ТУ, у кількості 128 шт.) на суму 691 200,00 грн.

Також між сторонами підписано товарно-транспортну накладну №30/12-13 від 30.12.2013.

За вищевказаною поставкою по договору №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р., відповідачем складено податкову накладну №24 від 30.12.2013р. (зареєстрована за №).

Спір у даній справі виник у зв'язку із нарахуванням позивачем на підставі пункту 10.7 договору поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р. штрафних санкцій у сумі 388 800,00 грн., внаслідок неправильного заповнення первинних документів.

Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 Цивільного кодексу України).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частина 1 статті 218 Господарського кодексу України визначає, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

В підтвердження доводів про допущення відповідачем відповідного порушення позивач посилається на акт перевірки від 25.03.2015 за №358/28-10-42-10/19014832, складений за результатами перевірки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р., валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011р. по 31.12.2013р.

Судом встановлено, що у наданому позивачем акті перевірки №358/28-10-42-10/19014832 від 25.03.2015 містяться зокрема, відомості про укладений між позивачем та відповідачем договір поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р. (арк. 312-313 акту), заборгованість позивача по договору (арк. 336 акту), дані зазначені в товарно-транспортній накладній №30/12-13 від 30.12.2013р. за договором поставки №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р. (арк. 345 акту).

Також в акті перевірки зазначено, що автотранспортним підприємством за товарно-транспортною накладною №30/12-13 від 30.12.2013 - ТОВ "Заммлер Україна", у листі №17/10-01 від 17.10.2014 не надано первинних документів щодо підтвердження факту поставки товарно-матеріальних цінностей на склад ДП "Укрзалізничпостач", а також не надано даних зазначених у вказаній товарно-транспортній накладній.

Вказаний акт не містить відомостей про допущені Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" порушення щодо неналежного оформлення первинних документів за договором №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р.

Жодних фактичних даних, в підтвердження неналежного оформлення відповідачем первинних документів, які саме документи були не вірно оформлено та які відомості неправильно зазначені, позивачем суду не надано.

Інформації про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" умов договору №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р. в частині надання первинних документів, акт перевірки №358/28-10-42-10/19014832 від 25.03.2015р. не містить.

Виявлені податковим органом порушення стосуються виключно дотримання позивачем вимог податкового законодавства, не встановлюють будь-яких порушень відповідачем договору №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р., у зв'язку із чим не можуть бути підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій, що застосовані контролюючим органом до позивача.

При цьому, акт перевірки №358/28-10-42-10/19014832 від 25.03.2015 складений за результатами перевірки Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" з питань дотримання вимог податкового законодавства не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов'язання відповідача зі сплати штрафних санкцій.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що податкові повідомлення-рішення щодо позивача є чинними, а заявлені до стягнення з відповідача штрафні санкції у розмірі, визначеному податковим органом, позивачем не сплачені. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Належних та допустимих, у розумінні ст.ст. 33-34 ГПК України, доказів в підтвердження наявності обставин, що у відповідності до п. 10.7. договору є підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій, позивачем суду не надано.

За таких обставин, посилання позивача на акт перевірки та складені за результатами перевірки податковим органом податкові повідомлення-рішення в обґрунтування наявності підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, є неправомірними.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих позивачу штрафних санкцій у розмірі 388 800,00 грн.

Що стосується посилань апелянта (відповідача) на те, що Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" є неналежним позивачем у даній справі, оскільки правонаступником всіх прав та обов'язків позивача є Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця", колегія суддів зазначає наступне.

В силу положень ч. 1, ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до наведеного, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

У наявному в матеріалах справи передавальному акті від 06.08.2015р. не зазначено про перехід прав та обов'язків позивача за договором №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р. до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Будь-яких інших доказів переходу прав і обов'язків за договором №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р. від позивача до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" не представлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" знаходиться в стані припинення.

За таких обставин наведені заперечення апелянта за висновками суду є необґрунтованими.

Щодо посилань відповідача на те, що заявлені позивачем вимоги є по своїй суті збитками, колегія суддів зазначає, що як на підставу позову позивач посилався на пункт 10.7. договору №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р., будь-яких уточнень або змін підстав позову матеріали справи не містять.

Доводи відповідача про відсутність оплати позивачем судового збору судом визнані безпідставними, оскільки платіжним доручення №17-2411 від 06.04.2017р. підтверджується сплата судового збору за подання позову Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач", вимоги за яким розглядаються у даній справі. При цьому, приписами процесуального законодавства та Закону України "Про судовий збір" обмеження щодо платника не встановлено.

Оскільки позивачем не доведено факту порушення відповідачем зобов'язань за договором №ЦХП-06-02813-01 від 25.12.2013р., що може бути підставою для стягнення штрафних санкцій на підставі п.10.7 договору, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Щодо доводів апелянта про ухвалення рішення в частині відмови відповідачу у стягненні з позивача витрат на оплату правової допомоги адвоката, як судових витрат, з порушенням ст.ст.44,49 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 44 ГПК України до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката.

Згідно ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Відповідно до п. 6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Отже, судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об'єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами, і якщо такі послуги надавались адвокатом, а не будь-яким представником.

На підтвердження надання адвокатських послуг, представником відповідача надано договір про надання правової допомоги від 25.04.2017, укладений між відповідачем та адвокатом Матієвою Яною Сергіївною.

Одразу колегія суддів зауважує про відсутність в матеріалах справи та ненадання без поважних причин Матієвою Я.С. копії свідоцтва адвоката, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, на підтвердження статусу адвоката.

Повноваження Матієвої Я.С. представляти інтереси відповідача підтверджуються оригіналом довіреності №4 від 25.04.2017р., що міститься в матеріалах справи (а.с.292, т.3).

Згідно п.2.2 договору розмір оплати за надані послуги складає 38 880,00 грн.

Пунктом 1.4 договору визначено, що адвокат представляє інтереси клієнта при розгляді справи №910/5994/17 у всіх судових інстанціях до ухвалення остаточного судового рішення.

На підтвердження оплати послуг адвоката в розмірі 38880, 00 грн. до справи долучені копії прибуткових касових ордерів №1 від 25.04.2017р., №2 від 26.04.2017р., №3 від 27.04.2017, №4 від 27.04.2017 та копії квитанцій до прибуткових касових ордерів, що засвідчені відтиском печатки адвоката.

При цьому, пунктами п.п. 1.2., 3.1., 3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджена постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року за № 637 визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами, підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

У відповідності до п. 2.3. договору про надання правової допомоги від 25.04.2017р., виконання умов договору підтверджується актом виконаних робіт/послуг, який укладається сторонами та є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідний акт на підтвердження виконання Матієвою Я.С. робіт/послуг по договору від 25.04.2017 представником відповідача не наданий.

Колегія суддів зауважує, що вказаним договором не визначена вартість послуг/робіт щодо кожного етапу, як то: представлення інтересів в суді першої, апеляційної, касаційної інстанції, у Верховному Суді України, вартість правового аналізу та юридичного аудиту наданих клієнтом документів зі складанням правових висновків та інше.

З матеріалів справи вбачається, що усі клопотання від імені відповідача, відзив на позовну заяву підписані представником ТОВ «Торговий дім «Енергетичне машинобудування» Матохнюк А.А., що діяв на підставі довіреності №1 від 05.01.2017р., апеляційна скарга відповідача та відзив на апеляційну скаргу позивача підписані його директором Колодяжним В.Є.

Єдине клопотання та заява, подані представником відповідача Матієвою Я.С. 01.06.2017р. та 07.06.2017р. відповідно, стосувались визначення питання щодо судових витрат у справі №910/5994/17 та про видачу копії рішення суду.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів не вбачає правових підстав в розумінні ст.ст.44, 49 ГПК України для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правовому допомогу адвоката у сумі 38 880,00 грн. з підстав їх недоведеності.

Решта доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів апеляційної скарги позивача суд апеляційної інстанції визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судовий збір, відповідно до ст. ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Енергетичне машинобудування" та Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі №910/5994/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2017р. у справі №910/5994/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5994/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.І. Тищенко