ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017 р. Справа №917/1138/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_2

про стягнення 13 728,00 грн.

та зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , АДРЕСА_2

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, , АДРЕСА_1

про стягнення грошових коштів у сумі 3 732,00 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): не з"явився

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_3, довіреність б/н від 16.08.2017 р.

В судовому засіданні суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається первісна позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 13 728,00 грн., з яких: 12 480,00 грн. - сума помилково перерахованих коштів, що безпідставно списані відповідачем; 1 248,00 грн. - штраф за безспірне списання коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3 732,00 грн. вартості наднормативного простою автомобіля.

Позивач за первісним позовом повноважного представника в судове засідання не направив, поважності причини неявки не повідомив, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення в матеріалах справи).

Представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісних позовних вимог заперечує та наполягає на задоволенні зустрічних позовних вимог посилаючись на те, що наднормативний простій "Мерседес" д.н.з НОМЕР_1 у м.Баку стався з вини ФОП ОСОБА_1, тому на підставі п.3.2.1 Договору ФОП ОСОБА_2 нарахував відповідачу за зустрічним позовом штраф у розмірі 3 732,00 грн.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, відсутність клопотання щодо продовження строку вирішення спору, суд не оцінює неявку представника позивача за первісним позовом у судове засідання як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

21 грудня 2016 p. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) було укладено Договір транспортно-експедиційних послуг автомобільним транспортом №00011 (далі - Договір).

За умовами Договору, Експедитор (ФОП ОСОБА_1) за дорученням та за рахунок Замовника (ФОП ОСОБА_2) приймає на себе зобов"язання по організації перевезення та експедиції вантажу Замовника, шляхом залучення транспортних засобів у третіх осіб, що здійснює безпосереднє перевезення вантажу по території України та країни близького та далекого кордону.

Кількість, рід вантажу, вантажовідправник, вантажоотримувач, графік подачі транспорту, ціна та валюта платежу, а також інші необхідні умови вказуються в заявках на кожне перевезення (п.1.4).

Платежі та взаєморозрахунки за виконані послуги по перевезенню вантажів проводиться шляхом прямого банківського переводу (п.5.1). Термін оплати за виконані послуги - протягом 14 днів після отримання повного пакету реєстраційних і документів, що підтверджують виконані послуги, а також коштів від Замовника за виконані послуги (п.5.3).

Розділом 3 Договору, визначена відповідальність Сторін.

Договір ступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2017р. (п.10.1).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що ним було надано заявку ФОП ОСОБА_2 №00021 від 15.02.2017 р. на загальну суму 12 240,00 грн., яку Відповідач за первісним позовом прийняв і виконав, про що було складено Акт виконаних робіт від 07.03.2017 р. ФОП ОСОБА_2 за виконання вказаної заявки було виставлено рахунок НОМЕР_4 від 07.03.2017 р. Після отримання оригіналу рахунку ФОП ОСОБА_1 зробив оплату за вказаними реквізитами двома траншами за допомогою електронних додатків банківських послуг, а саме 27.03.2017 р. було сплачено суму у розмірі 6 000,00 грн., що підтверджується наданою копією платіжного доручення №59 від 27.03.2017 р. з призначенням платежу: оплата рахунку НОМЕР_4 від 07.03.2017 р. за перевезення вантажу та 03.04.2017 р. було сплачено суму у розмірі 6 240,00 грн., що підтверджується наданою копією платіжного доручення №65 від 03.04.2017р. з призначенням платежу: оплата рахунку НОМЕР_4 від 07.03.2017 р. за перевезення вантажу Без ПДВ). Таким чином, послуги Відповідачу були повністю сплачені. Але, грошові кошти по обом платежам не списалися. Виконуючи свої зобов'язання ФОП ОСОБА_1 здійснив повторно платежі на загальну суму 12 480,00 грн., що підтверджується наданими платіжними дорученнями №67, 68, 69 від 03.04.2017 р. з призначенням платежу: оплата рахунку НОМЕР_4 від 07.03.2017 р. за перевезення вантажу на загальну суму 12 480,00 грн. Платежі одразу також не списалися. Після усунення банком технічної неполадки відбулося списання коштів за усіма платіжними дорученнями, на 12 480,00 грн. більше ніж було виставлено рахунок.

На звернення ФОП ОСОБА_1 відповідач за первісним позовом відмовив у поверненні надлишково перерахованих коштів, не вмотивовуючи підстав.

30.05.2017 року позивачем за первісним позовом було направлено на адресу відповідача за первісним позовом претензію з додатками: заявка, договір, Акт виконаних робіт, рахунок, платіжні доручення з печаткою банку, яку відповідно до повідомлення про вручення останній отримав 02.06.2017 року.

ФОП ОСОБА_1 нараховано ФОП ОСОБА_2 штраф у розмірі 10 % від списаної суми, що становить 1 248,00 грн.

Зустрічні позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 обгрунтовані тим, що ФО-П ОСОБА_1 (Експедитор) 15 лютого 2017 року надав заявку №00021 Перевізнику (ФО-П ОСОБА_2) на перевезення вантажу за маршрутом Україна-Азербайджан. Відповідно до заявки, вартість фрахту склала 450 доларів США, або 12240,00 грн.

ФО-П ОСОБА_2 прийняв заявку та відповідно до товарно-транспортної накладної (ЦMP) серії А № 203161 23 лютого 2017 року завантажив автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 консолідованим вантажем, який 27.02.2017року під керуванням водія ОСОБА_4 виїхав за межі України до Азербайджанської республіки. До місця вивантаження (м. Баку) автомобіль прибув 28 лютого 2017 року о 07 годині 24 хвилини, вивантажений автомобіль був у м. Баку 07 березня 2017 року о 1 8 годині 30 хвилин.

По вині замовника-експедитора утворився наднормативний (більше 48 годин) простій автомобіля з 02.03.2017 року по 07.03.2017 року включно. В зв'язку з наднормативним простоєм автомобіля, водієм ОСОБА_4 була складена карта простою автомобіля, на підставі оригінальних відміток та печаток митних органів Азербайджанської республіки.

Відповідно до за п. З.2.1. Договору та заявці №00021 від 15.02.2017 року, якими передбачена відповідальність замовника-експедитора за наднормативний простій автомобіля, вартість наднормативного простою автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 у м. Баку склала 16212,00 грн.

07.03.2017 року Сторонами договору був складений акт виконаних робіт, в якому визначена вартість перевезення вантажу (фрахту) та вартість наднормативного простою автомобіля. Загальна вартість виконаних робіт склала 28425.00 гривень. Зазначений акт узгоджений та підписаний Сторонами, завірений печатками.

В подальшому, 07.03.2017 року ФОН ОСОБА_2 направив ФОН ОСОБА_5 рахунок № НОМЕР_4 на суму 12240,00 грн. на оплату вартості послуг за перевезення вантажу по заявці та на суму 16212.00 гривень за оплату простою автомобіля в м. Баку. Азербайджан по вині замовника-експедитора.

Після отримання рахунків. ФОН ОСОБА_5 перерахував декількома траншами на рахунок ФОП ОСОБА_2 кошти, а саме:

- 27.03.2017 року, платіжне доручення №59 - 6 000.00 грн.;

- 03.04.2017 року, платіжне доручення №65 - б 240.00 грн.;

- 03.04.2017 року, платіжне доручення №67 - б 240,00 грн.;

- 04.04.2017 року, платіжне доручення № 68 - 3 000.00 грн.;

- 04.04.2017 року, платіжне доручення №69 - 3240.00 грн.

всього перерахована сума склала 24 720 грн.

Відповідно до акту від 07.03.2017 року, вартість виконаних ФОП ОСОБА_2 робіт складає 28 452.00 грн.

ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що ФОП ОСОБА_5 за виконану роботу не сплатив грошові кошти в повному обсязі, відповідно до акту виконаних робіт та рахунку НОМЕР_4 від 07.03.2017 року, та має на даний час борг в розмірі 3 732,00 грн., а тому вважає позовні вимоги ФОП ОСОБА_5 безпідставними та в зустрічному позові просить суд стягнути з ФОП ОСОБА_5 3 732,00 грн. вартості наднормативного простою автомобіля.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Слід зазначити, що змістом даних зобов'язань є право кредитора (потерпілого) у разі набуття майна без достатньої правової підстави, вимагати від боржника повернення безпідставно отриманого або збереженого майна і обов'язок боржника виконати цю вимогу і повернути безпідставно одержане майно.

Пунктом 1.4 Договору, визначено, що ціна за Договором вказується в Заявці на кожне перевезення.

Так, відповідно до заявки №00021 від 15.02.2017р. вартість перевезення становить 12 240,00 грн. За виконання заявки ФОП ОСОБА_2 було виставлено рахунок НОМЕР_4 на суму 12 240,00 грн.

Судом при дослідженні матеріалів справи було встановлено, що платіжними дорученням №№59, 65, 67, 68, 69 ФОП ОСОБА_5 було сплачено 24 720,00 грн. Призначення платежу у платіжних дорученнях було вказано оплата рахунку НОМЕР_4 від 07.03.2017р. за перевезення вантажу. Отже, відповідно до матеріалів справи позивачем за первісним позовом, у зв"язку з технічним збоєм у системі, було помилково перераховано 12 480,00 грн. оплати за перевезення вантажу.

Посилання відповідача на те, що кошти в сумі 12 480,00 грн. перераховані за простій автомобіля, згідно Акті виконаних робіт від 07.03.2017р., суд відхиляє з огляду на те, що призначення платежу згідно платіжних доручень №№59, 65, 67, 68, 69 оплата рахунку НОМЕР_4 від 07.03.2017р. за перевезення вантажу.

Станом на момент розгляду справи, відповідач за первісним позовом не повернув безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 12 480,00 грн., не виконав вимогу позивача за первісним позовом, та не надав суду жодних доказів, які б спростували суму заявленого позову.

Позивачем за первісним позовом нараховано відповідачу штраф у розмірі 10% від списаної суми, що становить 1248,00 грн., на підставі ч.5. ст.8 , п.4 ст. 83 ГПК України. Суд вважає безпідставним нарахування позивачем штрафних санкцій з огляду на те, що згідно ст. 5 ГПК України сторони застосовують заходи врегулювання спору за домовленістю між собою. Докази такої домовленісті відсутні. Суд не вбачає правових підстав для застосування вказаної статті до відповідача за первісним позовом.

Отже, з огляду на викладене задовольняє позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в розмірі 12 480,00 грн. та відмовляє в стягненні штрафу в розмірі 1248,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам за зустрічним позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 918 ЦК України, завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Завантаження (вивантаження) вантажу, що здійснюється відправником (одержувачем) вантажу, має провадитися у строки, встановлені договором, якщо такі строки не встановлені транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до п. 3.2.1 Договору, за кожні повні чи не повні сутки понаднормового простою, за межами України, Експедитор сплачує Перевізнику штраф у розмірі 1 000,00 грн.

Простій це затримка автомобілів, а також обмінних напівпричепів, поданих під вантаження або розвантаження, понад установлені строки - з вини вантажовідправника або вантажоодержувача (Статут автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Рада Міністрів Української РСР від 27 червня 1969 року N 401).

Згідно з п. 142 Статут автомобільного транспорту УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 27 червня 1969 року N 401, підставою для нарахування штрафу за простій автомобілів служать відмітки у товарно-транспортному документі та в путьовому листі про час прибуття і вибуття автомобілів, а за простій автомобілів у гаражі - письмове відмовлення вантажовідправника або вантажоодержувача.

До зустрічної позовної заяви ФОП ОСОБА_2 додано міжнародну товаро-транспортну накладну (CMR) №203161 з відповідними штампами та відмітками на азербайжанській мові, як доказ факту простою транспортного засобу на митниці. На вимогу суду представником позивача за зустрічним позовом надано суду переклад вказаної накладної засвідчений перекладачем ОСОБА_6

Відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Проте, вказаний переклад суд не може прийняти як належний доказ з огляду на те, що він нотаріально не посвідчений. Засвідчення вірності перекладу з однієї мови на іншу регулюється ст. 79 Закону України "Про нотаріат" і пунктами 265-266 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України". Засвідчувати вірність перекладу документа з однієї мови на іншу вправі державні та приватні нотаріуси, консульські установи.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору штраф сплачується у випадку вини Замовника. Представник позивача не надано належних доказів та не доведено суду, що простій стався з вини Замовника.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 33 - 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, на підтвердження факту простою під час виконання ним своїх зобов"язань за договором перевезення не надано.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 44, 49 ГПК України.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено, що cудові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" за змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 N 6-рп/2013 у справі N 1-4/2013.

Позивачем за первісним позовом не надані суду докази, що його інтереси представляв в суді саме адвокат, тому суд відмовляє в стягненні 1500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Що стосується витрат на правову допомогу у розмірі 1280,00 грн., за зустрічним позовом, суд зазачає наступне, відповідно дою 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката, пов'язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при відмові у задоволенні позову - на позивача.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору за первісним покладаються на Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 НОМЕР_4,27 грн.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_3) 12 480,00 грн. помилково перерахованих коштів, 1 НОМЕР_4,27 грн. витрати на сплату судового збору.

3. В частині стягнення штрафу в розмірі 1 248,00 грн. за первісним позовом -відмовити

3. Відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог .

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 06.10.2017 року

Суддя Гетя Н.Г.