ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Справа № 909/915/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіКролевець О.А.,
суддів:Євсікова О.О., Плюшка І.А.,
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк"
на рішення та постанову Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2016 Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.2017
у справі№909/915/16 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк"
доВідкритого акціонерного товариства "Хутрофірма "Тисмениця"
пророзірвання мирової угоди від 07.08.2009
за участю представників
від позивача:не з'явився
від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2016 (суддя Фанда О.М.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 (колегія суддів у складі: Данко Л.С., Галушко Н.А., Орищин Г.В.), у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та постановою судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 23.08.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи №909/915/16 у зв'язку з відпусткою судді Малетича М.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2017 у справі №909/915/16 визначено наступний склад колегії суддів: Кролевець О.А. - головуючий, Євсіков О.О., Губенко Н.М.

Розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України від 25.09.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи №909/915/16 у зв'язку з відпусткою судді Губенко Н.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2017 у справі №909/915/16 визначено наступний склад колегії суддів: Кролевець О.А. - головуючий, Євсіков О.О., Плюшко І.А.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак не скористались передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією, не направивши в судове засідання адвоката, який має право здійснювати представництво в суді касаційної інстанції відповідно до вимог ст. 1312 Конституції України. Зокрема, ОСОБА_8 на підтвердження своїх повноважень здійснювати представництво від імені ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" не надав Вищому господарському суду України доказів того, що він є адвокатом.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових актах, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.09.2008 між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк", назва якого внаслідок набрання чинності Закону України "Про акціонерні товариства" змінена на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (далі - ПАТ "ВіЕйБі Банк", Банк) та Відкритим акціонерним товариством "Хутрофірма "Тисмениця" (далі - ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця", Товариство) було укладено кредитний договір №08/44-03 (з урахуванням додатку №1 до цього договору, додаткових угод №1 та №2, договору про внесення змін №3 - а.с.9-18), (далі - кредитний договір), за умовами якого, Банк надав Товариству в платне користування кошти у розмірі 6006994,45 доларів США з остаточним строком повернення - 29.09.2010.

У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, ПАТ "ВіЕйБі Банк" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" про стягнення заборгованості у сумі 6457393,03 доларів США.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2009 у справі №2/69 позовні вимоги ПАТ "ВіЕйБі Банк" задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ВАТ "Хутрофірма "Тисмениця" 6006994,45 доларів США заборгованості по кредиту, 450399,45 доларів США процентів за користування кредитом, 207966,99 грн. пені та 2312692,84 грн. штрафу (а.с. 19). Зазначене судове рішення набрало законної сили та на його виконання господарським судом Івано-Франківської області видано наказ №3461 від 09.06.2009 (а.с. 20).

З метою виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2009 у справі №2/69, в порядку ст. 121 ГПК України сторонами у справі 07.08.2009 було укладено мирову угоду (а.с. 21), яку затверджено ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 14.08.2009 у справі №2/69-12/116 (а.с. 22-24).

В подальшому, за заявами сторін у справі судом приймались ухвали про затвердження угод про внесення змін до мирової угоди, а саме: ухвали від 15.04.2010 у справі №2/69-12/116 (а.с. 26-27), від 25.05.2010 про виправлення описки (а.с.28), від 05.10.2010 (а.с.30-31), від 08.02.2011 (а.с. 33-34), які набрали законної сили та не оскаржувалися у встановленому порядку.

Судами також встановлено, що 20.11.2014 постановою Правління Національного Банку України (далі - НБУ) №733, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

19.03.2015 Правління НБУ прийняло постанову №188, якою відкликано банківську ліцензію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та прийнято рішення про ліквідацію останнього.

20.03.2015 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення №63 про початок процедури ліквідації ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку, яка є продовженою по 19.03.2018, що підтверджується рішенням Фонду №213 від 22.02.2016.

Станом на дату постановлення судових рішень у даній справі, відсутні докази про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців записів про припинення юридичної особи ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк".

Предметом даного спору є позов Банку про розірвання мирової угоди від 07.08.2009, укладеної між сторонами та затвердженої ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.08.2009 у справі №2/69-12/116.

Обґрунтовуючи підстави позову, Банк посилається на те, що в порушення умов мирової угоди від 07.08.2009, укладеної між сторонами та затвердженої судом, відповідач у встановлений нею строк не виконав своїх зобов'язань щодо повернення кредитору заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий та апеляційний господарські суди виходили з того, що позивачем в обґрунтування позову не зазначено норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та передбачають розірвання безпосередньо мирової угоди, яка затверджена відповідним рішенням господарського суду, що набрало законної сили. При цьому, суди зазначили, що за своєю правовою природою мирова угода хоч і є правочином, проте, після її затвердження ухвалою господарського суду, спрямована не на зміну або припинення цивільно-правових відносин, а на обов'язок виконання судового рішення на умовах затвердженої мирової угоди, що, в свою чергу, відрізняє її від цивільно-правових угод.

Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 4 ст. 121 ГПК України (в редакції від 05.03.2009, чинній на час укладення мирової угоди від 07.08.2009) мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Згідно приписів п. 2 ч. 2 ст. 3, п. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19 та п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 16.04.2009, чинній на час укладення мирової угоди від 07.08.2009) відповідно до цього закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних та кримінальних справах у випадках, передбачених законом. Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення, зазначеного в ст. 3 цього Закону. У виконавчому документі повинні бути зазначені: 1) назва документа, дата видачі та найменування органу, посадової особи, що видали документ; 2) дата і номер рішення, за яким видано виконавчий документ; 3) найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника за його наявності (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за його наявності (для фізичних осіб - платників податків), а також інші відомості, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, такі як дата і місце народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання чинності рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 19 цього Закону.

Як роз'яснено в п. 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (ст. 86 ГПК України та ст. 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. У випадках невиконання зобов'язаною стороною умов мирової угоди, укладеної в процесі виконання судового рішення і затвердженої господарським судом, заінтересована сторона може звернутися до державного виконавця на підставі ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" із заявою про примусове виконання ухвали, якою затверджено цю угоду. Якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження"), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

В свою чергу, в абзацах 9-11 п. 3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою: якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах; якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у ст. 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України у постановах від 23.09.2015 у справі №6-274цс15 та від 11.11.2015 у справі №6-342цс15.

Таким чином, з системного аналізу змісту п. 1 ст. 18, ст. 19 та п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 16.04.2009) вбачається, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», або ж сторона мирової угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовами про спонукання до виконання чи розірвання такої угоди, якщо остання не має ознак виконавчого документа.

Достеменно встановивши обставини про те, що після затвердження ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 14.08.2009 у справі №2/69-12/116 укладена між сторонами на стадії виконання судового рішення мирова угода від 07.08.2009 набула ознак виконавчого документа, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що права позивача як стягувача у виконавчому провадженні мають захищатися шляхом звернення до державної виконавчої служби із заявою щодо примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, оскільки її розірвання як правочину не призведе до поновлення порушених прав Банку як кредитора.

Адже, за умов чинності ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 14.08.2009 у справі №2/69-12/116, як виконавчого документа, та відсутності її скасування, не може бути відновлено дію наказу №3461 від 09.06.2009, виданого на виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2009 у справі №2/69.

При цьому, судами попередніх інстанцій враховано те, що за своєю правовою природою мирова угода хоч і є правочином, проте, після її затвердження ухвалою господарського суду вже спрямована не на зміну або припинення цивільно-правових відносин, а на обов'язок виконання судового рішення на умовах затвердженої мирової угоди, що, в свою чергу, відрізняє її від правочинів. За таких обставин, вказану мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ГПК України.

Наведеним спростовуються передчасні твердження скаржника про те, що звернення до державного виконавця із заявою про примусове виконання мирової угоди від 07.08.2009, затвердженої господарським судом, є правом, а не обов'язком Банку, і приймаючи рішення, апеляційний суд фактично звільнив відповідача від передбаченої кредитним договором відповідальності за невиконання зобов'язань.

Колегія суддів зауважує, що подана касаційна скарга не містить жодних обґрунтованих доводів позивача на спростування висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для розірвання мирової угоди, яка в силу її затвердження ухвалою господарського суду, є передусім виконавчим документом, а не правочином, та підлягає примусовому виконанню.

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, касаційна інстанція погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, перевіривши у відповідності до ч. 2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в оскаржених судових актах, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій у порядку ст.ст. 43, 101, 105 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно розглянуто всі обставини справи в їх сукупності, досліджено подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, належним чином проаналізовано права та обов'язки сторін, у зв'язку з чим, не вбачається підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих рішення і постанови.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 09.12.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі №909/915/16 залишити без змін.

Головуючий суддя О. Кролевець

Судді О. Євсіков

І. Плюшко