КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" вересня 2017 р. Справа№ 925/1984/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мартюк А.І.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 31.07.2017 (вх. №09-08.3/6594/17 від 07.08.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.2017

у справі №925/1984/15 (суддя - Хабазня Ю.А.)

за позовною заявою Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М»

про визнання недійсним договору від 23.09.2014 №23/09

в межах справи про банкрутство за заявою

ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М»

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані»

про визнання банкрутом

за участю представників сторін:

від позивача - Карпов В.Ю., довіреність б/н від05.02.2016

від відповідача-1 - не з'явились

від відповідача-2 - Кучер Ю.В., довіреність б/н від 05.01.2016

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Черкаської області знаходиться справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» за заявою ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М».

10.02.2017 до Господарського суду Черкаської області була подана позовна заява від 01.02.2017 (вх.№3366/17 від 10.02.2017) Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» про визнання недійсним договору №23/09 про надання навантажувально - розвантажувальних робіт (послуг) від 23 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М».

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на фіктивність спірного правочину, оскільки, на його думку, сторони спірного договору не мали наміру настання правових наслідків, обумовлених договором надання послуг, реального виконання та надання навантажувально-розвантажувальних робіт за договором не здійснювалось, оскільки для виконання договору ТОВ «Ресурс Центр-М» не мало необхідної техніки та обладнання, а відтак позивач вважає, що у ТОВ «Ресурс Центр-М» не було реальної можливості виконати зобов'язання за договором, що відповідно до ст. 203, 215, 232, 234 ЦК України є підставою для визнання спірного договору недійсним. Окрім того, позивач стверджує, що спірний договір не відповідає звичайній діяльності боржника - ТОВ «Блу Оіл Компані», оскільки воно ніколи не укладало аналогічних договорів, і в своїй власності мало необхідне обладнання як для розвантаження продукції, так і для очищення сої, яке ніби-то проводилось за спірним договором. Також позивач вважає, що договір був вчинений представниками ТОВ «Блу Оіл Компані» та ТОВ «Ресурс Центр-М» внаслідок їх злочинної змови з метою штучного створення заборгованості для подальшого заволодіння майном ТОВ «Блу Оіл Компані» та його банкрутства.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.06.2017 визнано недійсним договір №23/09 про надання навантажувально - розвантажувальних робіт (послуг) від 23 вересня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М». Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» на користь Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» 800,00 грн судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» на користь Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» 800,00 грн судового збору. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» 62 572,00 грн.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач-2, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М», 02.08.2017 подав апеляційну скаргу б/н від 31.07.2017 (вх №09-08.3/6594/17 від 07.08.2017), в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.017 у справі №925/1984/15 та відмовити у задоволені позовної заяви Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» про визнання недійсним договору №23/09 про надання навантажувально - розвантажувальних робіт (послуг) від 23 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М».

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив дійсні обставини справи та правовідносини, що склались між сторонами, у зв'язку з чим дійшов невірного висновку про існування підстав для визнання договору недійсним. Так, апелянт стверджує, що обставини щодо виконання сторонами спірного договору були встановлені у рішенні Господарського суду Черкаської області від 18.06.2015 у справі №925/965/15, предметом спору якої було стягнення коштів за надані ТОВ «Ресурс Центр-М» послуги. З огляду на вказане, ТОВ «Ресурс Центр-М» вважає, що договір реально виконувався сторонами, що є преюдиціально встановленим фактом відповідно до ст. 35 ГПК України та не потребує повторного доказуванню. Відповідач також зазначає, що подана Приватним товариством з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» позовна заява спрямована не на захист своїх порушених прав, а виключно на перегляд рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2015 у справі №925/965/15, яке набрало законної сили, що з огляду на принцип «юридичної визначеності» є неправомірним. Окрім того, ТОВ «Ресурс Центр-М» вважає, що місцевим господарським судом, приймаючи спірну ухвалу, було порушено норми процесуального права, оскільки фактично судом розглянуто позовні вимоги особи та прийнято рішення у справі, а тому вважає, що винесення Господарським судом Черкаської області за наслідками розгляду спору по суті такого процесуального документа, як ухвала суду, є порушенням норм Господарського процесуального права України. Також апелянт посилається на неправомірний вихід судом за межі позовних вимог, оскільки суд, визнавши спірний договір недійсним, з власної ініціативи застосував наслідки недійсності правочину та постановив стягнути з ТОВ «Ресурс Центр-М» на користь ТОВ «Блу Оіл Компані» сплачені за договором грошові кошти без наявності такої позовної вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 Товариству з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» поновлено пропущений строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.2017 у справі №925/1984/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І. та призначено розгляд справи на 29.08.2017.

29.08.2017 від ТОВ «Блу Оіл Компані» до Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив (вх. №09-11/15817/17) на апеляційну скаргу ТОВ «Ресурс Центр-М», в якому відповідач-1 заперечує проти задоволення апеляційних вимог, вважає висновки місцевого господарського суду такими, що відповідають дійсним обставинам, що склались між сторонами, а тому просить ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.2017 у справі №925/1984/15 залишити без змін.

Згідно Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.08.2017 у зв'язку з перебуванням судді Алданової С.О. у відпустці для розгляду справи №925/1984/15 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 справу №925/1984/15 прийнято до провадження визначеним складом суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 у зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача розгляд справи було відкладено до 13.09.2017.

13.09.2017 до Київського апеляційного господарського суду від позивача у справі надійшов відзив (вх. №09-11/16840/17), в якому позивач стверджує про правомірність та обґрунтованість висновків Господарського суду Черкаської області, а тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Ресурс Центр-М» та залишити без змін ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.2017 у справі №925/1984/15.

Представник позивача в судове засідання 13.09.2017 повторно не з'явився, у зв'язку з чим розгляд апеляційної скарги був відкладений на 27.09.2017 в межах строку вирішення спору, який на підставі клопотання відповідачів відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України був продовжений судом, про що винесено ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017.

У судовому засіданні 27.09.2017 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.017 у справі №925/1984/15 та відмовити у задоволені позовної заяви Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» про визнання недійсним договору №23/09 про надання навантажувально - розвантажувальних робіт (послуг) від 23 вересня 2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М».

Представник Приватного товариства з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» у судовому засіданні 27.09.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача-2 з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просить ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.017 у справі №925/1984/15 залишити без змін.

ТОВ «Блу Оіл Компані» не скористалось правом участі в судовому засіданні 27.09.2017, про причини неявки не повідомило, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Беручи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги, а також те, що участь представників учасників в засіданні суду є правом, а не обов'язком особи, враховуючи те, що явка представників сторін обов'язковою не визначалась, а також, закінчення встановлених ст. 102 ГПК України строків розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача-1, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

23.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані», в особі директора товариства ОСОБА_6, який діяв на підставі Статуту (замовник за договором, відповідач-1 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» в особі директора ОСОБА_7, що діяла на підставі Статуту (виконавець за договором, відповідач-2 у справі) укладено договір №23/09 про надання навантажувально - розвантажувальних робіт (послуг) (а.с. 41-42 том 7).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець зобов'язався за завданням замовника надати навантажувально-розвантажувальні роботи (послуги), а замовник зобов'язався оплатити виконавцеві зазначені послуги.

Послуги згідно п. 1.2. договору надаються технікою та виробничими матеріалами виконавця з спеціалістами, які мають відповідні посвідчення та допуски.

Як визначено у п. 1.3. договору виконавець надає техніку в повністю справному технічному стані, а також несе експлуатаційні витрати, проводить технічне обслуговування техніки, здійснює оплату праці спеціалістам, їх страхування від нещасних випадків, проводить інструктаж по дотриманню правил техніки безпеки, пожежної безпеки, правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 2.1. договору вартість послуг визначається по факту їх надання та фіксується в актах здачі-прийняття робіт (послуг).

Акти здачі-прийняття робіт (послуг) підписуються сторонам не пізніше 10 числа місяця, наступного за календарним місяцем, в якому фактично надавались послуги. Оплата здійснюється в гривнях у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця згідно наданого рахунку-фактури. Рахунок-фактура виписується виконавцем відразу після підписання акту здачі-прийняття робіт (послуг) (п. 2-2.-2.4. договору).

Договір згідно п. 4.1.-4.2. набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та засвідчення печатками сторін. Строк дії даного договору становить 12 місяців. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Звертаючись з позовом про визнання спірного договору надання послуг №23/09 від 23.09.2014 недійсним, Приватне товариство з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» посилається на те, що він укладений директором ТОВ «Блу Оіл Компані» з перевищенням повноважень, без врахування інтересів товариства, що вказаний договір не відповідає звичайній діяльності ТОВ «Блу Оіл Компані» та є фіктивним у відповідності до ст. 234 ЦК України, оскільки укладений без наміру реального настання правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Приписами ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як унормовано ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що за своєю правовою природою спірний договір є саме договором про надання послуг, а не договором підряду, як вказує позивач у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що особливою ознакою договорів про надання послуг, є його об'єкт, який має нематеріальний характер, тобто предметом послуги є не сам результат певних дій/робіт, а самі дії, які до нього призвели, в той час як за договором підряду його предметом є саме конкретний матеріальний результат, який може полягати у створенні речі, її заміні, відновленні, а не дії виконавця. Так, у справі що розглядається за укладеним сторонами договором предметом є саме робота певних механізмів з навантаження та розвантаження, тобто певна діяльність, яка і становить предмет укладеного договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Як вбачається зі змісту спірного договору, він підписаний уповноваженими представниками сторін, а саме від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» підписаний директором товариства ОСОБА_6, який діяв на підставі Статуту та від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» - директором ОСОБА_7, що діяла на підставі Статуту, підписи цих осіб засвідчені печатками юридичних осіб.

В позовній заяві Приватне товариство з обмеженою відповідальністю «Постма Грін Енерджі Енд Фуд Продактс Б.В.» посилається на перевищення директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» ОСОБА_6 повноважень на підписання даної угоди, оскільки фактично ціна договору становить 1 350 172,00 грн, а згідно Статуту ТОВ «Блу Оіл Компані» директор товариства мав повноваження на укладення договору, якщо його ціна не перевищує 100 000,00 євро, в інших випадках такий договір повинен був бути попередньо погоджений з загальними зборами учасників ТОВ «Блу Оіл Компані».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (ст.ст. 2, 80, 91, 92 ЦК). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 ЦК).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи у правовідносини з третіми особами.

Згідно з п. 9.1., 9.3. Статуту ТОВ «Блу Оіл Компані» (а.с. 31 том 7) виконавчим органом товариства є директор, який здійснює управління поточною діяльністю товариства. Без попередньої письмової згоди зборів учасників директор не має права укладати та підписувати будь-які цивільно-правові та господарсько-правові угоди, контракти, договори, меморандуми на суму, стосовно однієї трансакції або серії пов'язаних трансакцій, що перевищує еквівалент 100 000,00 євро, без урахування ПДВ, за курсом Національного банку України на день укладення такого документа.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_6, як директор ТОВ «Блу Оіл Компані» мав повноваження на підписання договору про надання послуг. Разом з цим, сума договору за всіма підписаними Актами наданих послуг за спірним договором становить 1 350 172,00 грн, що з урахуванням офіційного курсу євро до гривні станом на 23.09.2014 становить 69 957 євро, тобто ціна спірного договору не перевищувала 100 000,00 євро. З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції зазначає, що директор ТОВ «Блу Оіл Компані» - ОСОБА_6 уклав договір про надання послуг в межах своїх повноважень, визначених Статутом товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи положення господарського законодавства, до істотних умов договору слід віднести: предмет, ціну та строк договору. Cпірним договором сторони встановили строк дії договору, вид послуг - навантаження-розвантаження, однак не погодили ні ціни послуг, зазначивши лише, що ціна буде визначатиметься на підставі підписаних сторонами Актів прийняття послуг після їх фактичного надання.

Дослідивши зміст договору, колегія суддів звертає увагу, що при укладенні договору, сторони не визначили конкретно щодо чого ТОВ «Ресурс Центр-М» надає послуги з навантаження-розвантаження; сторонами не визначено місця надання таких послуг; не встановлено вимог, які ставляться до цих послуг, їх якість, чи певні стандарти, дотримання яких є обов'язковими при наданні послуг навантаження-розвантаження; не встановлено конкретну ціну даної послуги та порядку її визначення (за годину роботи; з розрахунку ваги продукції тощо).

Згідно приписів ст. 203, ч. 1-2 ст. 234 ЦК України договір повинен бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та укладений з дотримання принципів розумності та справедливості. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний недійсним будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Відтак, фіктивний правочин має ознаки: правочин укладений без наміру створення правових наслідків; наявність умислу в його сторін; внутрішня воля не відповідає зовнішньому прояву, тобто сторони заздалегідь знають, що він не буде виконаний.

Тобто дослідженню та встановленню підлягають обставини щодо того, чи відповідало укладення договору внутрішній волі сторін, чи бажали сторони реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення, зокрема необхідно встановити, чи виконала зобов'язана особа свої обов'язки за договором, у який спосіб чи не було укладення договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору чи з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на певне майно чи вчинення інших дій.

В представлених до суду поясненнях ТОВ «Ресурс Центр-М» зазначає, що предметом послуг з навантаження-розвантаження була соя та місце проведення робіт (Уманський район, автодорога Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка /через Вінницю/ 535 км, в адміністративних межах Паланської сільської ради). Вказані послуги з розвантаження-навантаження, як стверджує відповідач-2, надавались ОСОБА_8, з яким було укладено відповідні договори, а самі дії з навантаження та розвантаження здійснювались навантажувачем вилковим UT15P A266JO1545K та погрузчиком Komatsu FD 18 T-20 TFV-4.5 належними ТОВ «Ресурс Центр-М» з метою подальшої очистки сої.

Так, на підтвердження обставин надання послуг з навантаження-розвантаження ТОВ «Ресурс Центр-М» надає угоди, укладені з ОСОБА_8, зокрема цивільно-правову угоду від 23.09.2014 (а.с. 115 том 7) про надання останнім послуг по навантаженню та розвантаженню майна, яке знаходиться у складських приміщеннях за адресою Черкаська область, Уманський район, 535 км автошляху Стрій-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка через Вінницю в адміністративних межах Паланської сільської ради на період з 23.09.2014 по 30.09.2014. Надалі між цими ж сторонами укладено аналогічні угоди 01.10.2014, 01.11.2014 та 01.11.2014 (а.с.116-118 том 7) на виконання робіт у жовтні-грудні 2014 року. Пунктом 2.1 вказаних угод передбачено, що винагорода за послуги складає 3 грн. за 1 тону вантажу. Сума згідно з актами виконаних робіт від 30.09.2015, 31.10.2015, 28.11.2015 і 30.12.2015 складає 1878,18 грн (а.с. 119-).

Разом з цим, як вбачається зі змісту цих угод, вони укладені ТОВ «Ресурс Центр-М», як замовником послуг, та громадянином ОСОБА_8, як їх виконавцем, який не має статусу фізичної особи-підприємця і порядок оплати послуг якого за договором не визначено, при цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що такі угоди за своєю правовою природою не є трудовим контрактом. Угоди, укладені з ОСОБА_8 не містять умови щодо порядку розрахунку за надані послуги, ТОВ «Ресурс Центр-М» не надало пояснень, яким чином ТОВ «Ресурс Центр-М», як юридична особа, здійснювала платежі на користь ОСОБА_9, як громадянина без статусу фізичної особи-підприємця.

При цьому, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного господарського суду ТОВ «Ресурс Центр-М» не надало доказів фактичної оплати послуг ОСОБА_9 з навантаження/розвантаження, не надало доказів сплати загальнообов'язкових зборів та платежів до відповідного бюджету, які передбачені у випадку проведення юридичною особою платежів чи отримання громадянином доходу.

Окрім того, згідно спірного договору №23/09 від 23.09.2014 послуги з навантаження та розвантаження надаються спеціалістами, які мають відповідні посвідчення та допуски. Однак, ТОВ «Ресурс Центр-М» не надало доказів того, що ОСОБА_8 є спеціалістом, що може виконувати такого роду послуги, не надано ні посвідчень, ні допусків громадянина ОСОБА_9 до виконання цих робіт.

З урахуванням вищезазначеного, представлені угоди колегія суддів не може взяти до уваги в якості належних доказів, що підтверджують виконання навантажувально-розвантажувальних послуг ОСОБА_8 за замовленням ТОВ «Ресурс Центр-М», які укладалися на виконання безпосередньо робіт за спірним договором.

Як стверджує відповідач-2, послуги з навантаження-розвантаження здійснювались навантажувачем вилковим UT15P A266JO1545K та погрузчиком Komatsu FD 18 T-20 TFV-4.5 належними ТОВ «Ресурс Центр-М», які останній отримав згідно видаткової накладної №4 від 16.09.2014 (а.с. 114- том 7) за договором поставки №16/09 від 16.09.2014, укладеним з ТОВ «Агроальянс» (а.с. 201-202 том 7).

В матеріалах справи представлені характеристики навантажувача Komatsu FD 18 T-20 TFV-4.5, з яких вбачається, що він призначений для виконання навантажувально-розвантажувальних операцій та перевезення вантажів на встановлених піддонах, в той час як соя є сипучою продукцією, та не може бути навантажена чи розвантажена цим пристроєм. ТОВ «Ресурс Центр-М» заперечує проти вказаних доводів та стверджує, що за допомогою вказаної техніки воно мало можливість здійснювати навантаження розвантаження сої. Однак, відповідач-2 не надав до суду будь-яких допустимих доказів (звіту експерта, затвердженої технічної документації), які б підтверджували характеристики даної техніки та можливість за її допомогою здійснювати навантаження чи розвантаження сої (яка є сипучою продукцією). Відтак, заперечення апелянта про можливість вилкового навантажувача здійснювати послуги з навантаження/розвантаження сої колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами у справі.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази реєстрації навантажувачів за ТОВ «Ресурс Центр-М», відповідачем не надано доказів відображення в бухгалтерському обліку (на балансі) товариства цих навантажувачів. Відтак, доводи апелянта про те, що у його власності знаходились навантажувачі, за допомогою яких здійснювалось виконання зобов'язань за спірним договором, колегія суддів вважає не доведеними.

За твердженням ТОВ «Ресурс Центр-М» навантаження та розвантаження сої здійснювалося з метою її очищення, яке проводилось ТОВ «Ресурс Центр-М». На підтвердження передачі сої на очищення та її отримання після очищення відповідач-2 надав копії Актів приймання-передачі сої, в яких серед іншого передбачено відсоток сміттєвої домішки (а.с. 159-200 том 1).

Однак, зі змісту спірного договору не вбачається, що метою навантаження та розвантаження є саме наступні дії з очищення сої, договорів, укладених між ТОВ «Ресурс Центр-М» та ТОВ «Блу Оіл Компані» з надання послуг очищення сої також не надано. Не надано і доказів наявності у ТОВ «Ресурс Центр-М» відповідних механізмів, які б здійснювали очистку сої, визначали відсоток її забруднення, а самим ТОВ «Ресурс Центр-М» не представлено жодних документів, що засвідчували б проведення чи можливість проведення ним діяльності з очищення сої.

Разом з цим, згідно представлених до матеріалів справи документів (зокрема документів виконавчого провадження), у ТОВ «Блу Оіл Компані», метою діяльності якого згідно п. 4.1. Статуту є розвиток, створення, поширення і продаж, розробка та надання послуг пов'язаних з сільським господарством, на праві власності знаходились власні засоби як для навантаження - розвантаження сої (навантажувач телескопічний модель JCB 525-67, так і для очистки сої (універсальний ситовий сепаратор KUT 800), а відтак ТОВ «Блу Оіл Компані» мало можливість самостійно проводити діяльність з навантажування та очистки сої. Жодних договорів на придбання послуг з очистки сої ТОВ «Блу Оіл Компані» у попередні періоди не укладалось, а відтак з урахуванням встановлених обставин в сукупності твердження відповідача-2, що він здійснював навантажувально-розвантажувальні роботи з метою очистки сої, не знайшли свого підтвердження належними доказами у справі.

Окрім того, не доведеними є обставини про те, у які конкретні дати була привезена соя, якими конкретними транспортними засобами, у якій кількості за кожною транспортною одиницею (ходкою), яким чином вона зважувалась, якою матеріально-відповідальною особою приймалась та поверталась, чи виписувались складські документи, яким чином визначався процент сміттєвої домішки при прийнятті і при поверненні, як вівся ТОВ «Ресурс Центр-М» облік прийняття та відвантаження сої зі свого складу.

Тобто з огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Ресурс Центр-М» не надало доказів як самої можливості виконання взятих на себе договірних зобов'язань, так і реальності вчинення ним дій з навантаження/розвантаження сої, її подальшої очистки. Відповідач-2 не надав жодних документів окрім актів прийняття сої та актів прийняття робіт від ОСОБА_9Р, які б могли засвідчити обставини щодо перевезення сої на склад відповідача-2 (зокрема договори перевезення, чи подорожні листи, тощо); доказів обліку прийняття сої; доказів наявності відповідних засобів/техніки для навантаження, розвантаження, очистки сої; доказів наявності спеціалістів, які б могли відповідно до своїх знань та компетенції виконувати роботи навантаження, розвантаження, контролю очистки сої; доказів оплати робіт таких спеціалістів чи залучених для таких робіт третіх осіб.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на те, що реальне виконання договору про надання послуг та реальне виконання ним навантажувально-розвантажувальних послуг підтверджується підписаними Актами надання послуг (а.с. 55-58 том 1), які були досліджені судом під час розгляду справи №925/965/15 про стягнення з ТОВ «Блу Оіл Компані» заборгованості за договором, а відтак обставини щодо дійсного виконання сторонами договору та намір сторін до настання відповідних правових наслідків за ним згідно ст. 35 ГПК України не підлягає доказуванню при вирішенні даної справи. Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що як вбачається із рішення Господарського суду Черкаської області від 18.06.2015 у справі №925/965/15 судом досліджувались виключно Акти надання послуг, жодних інших документів, які б давали суду можливість встановити реальність виконання ТОВ «Ресурс Центр-М» робіт за договором до суду не надавалось. Як вбачається з рішення Господарського суду Черкаської області, представником ТОВ «Блу Оіл Компані» виступав директор ОСОБА_6, недобросовісність дій якого стали підставою для його звільнення, звернення позивача з заявами про порушення кримінальних справ та з даним позовом про визнання угоди недійсною. Враховуючи, що сторони під час розгляду справи №925/965/15 не надали до суду документів, які були подані у даній справі, такі документи не могли досліджуватись та оцінюватись судом в сукупності та відповідно суд не міг повно та всебічно встановити дійсні обставини, що склались між сторонами та реальність вчинення ними дій на виконання укладеного договору.

Колегією суддів досліджено, що між ТОВ «Блу Оіл Компані» та ТОВ «Ресурс Центр-М» були підписані наступні Акти надання послуг №20 від 30.09.2014, № 29 від 31.10.2014; №59 від 30.11.2014; №60 від 30.12.2014. Дослідивши вказані акти, вбачається, що вони містять посилання на рахунки, датовані раніше, ніж зазначені акти.

Тобто, вимога (рахунок) ТОВ «Ресурс Центр-М» про оплату вартості послуг за договором датована раніше, ніж сторонами договору підтверджено виконання таких робіт, їх кількість та вартість. Крім того, такі дії явно не узгоджуються з п.2.4 договору, який передбачає виставлення рахунку після фактичного виконання робіт та підписання Актів надання послуг. Так зокрема Акти містять посилання на такі рахунки на оплату:

Акт від 31.10.2014 №29 - на рахунок від 22.10.2014 №3,

Акт від 30.11.2014 №59 - на рахунок від 07.11.2014 №4;

Акт від 30.12.2014 №60 - на рахунок від 02.12.2014 №5.

Акт же від 30.09.2014 №20 містить посилання на рахунок від 01.10.2014 №2, тобто на рахунок, якого на дату підписання Акту взагалі не існувало.

Зазначене свідчить, що рахунки на оплату виставлялись за послуги, які фактично ще не були надані, в них вказано обсяги послуг, тобто кількість тон навантаження/розвантаження хоча жодних підтверджуючих первинно-бухгалтерських документів, що засвідчували б кількість наданих послуг станом на момент складання рахунків, сторонами не було підписано, та жодних заявок/замовлень, в яких би замовник визначав кількість тонн, які необхідно навантажити/розвантажити також оформлено не було. Відтак, відповідач-2 не надав належного обґрунтування обставинам щодо того, яким чином визначались обсяги наданих послуг та їх вартість станом на момент оформлення рахунків.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що в Актах наданих послуг визначено саме ту кількість тон та їх вартість, які вказані в рахунках на оплату. Однак, колегія суддів звертає увагу, що договором не визначалось кількості послуг (тон), які повинні надаватись ТОВ «Ресурс Центр-М» у відповідний місяць, сторонами узгоджено, що фактично надані послуги фіксуються в актах, після підписання яких виконавець виставляє рахунки на оплати. Саме такий порядок підтвердження виконання послуг та виставлення документів на їх оплату встановлений у договорі, а не навпаки.

Тобто, представлені документи, зокрема Акти надання послуг та рахунки на їх оплату, свідчать, що такі документи складалися не по факту реального виконання господарських операцій, а лише формально. Доказів того, що замовник попередньо надавав замовлення на здійснення певного обсягу навантаження чи розвантаження сої сторонами не надано, з огляду на що суд апеляційної інстанції вважає, що до моменту підписання актів наданих послуг виконавець не міг виставити рахунок на оплату з конкретно визначеною кількістю тон (наданих послуг). При цьому, суд враховує також, що Акти наданих послуг, які підписані між ТОВ «Ресурс Центр-М» та ОСОБА_8, який ніби-то здійснював навантаження-розвантаження, котрі надав відповідач-2 до матеріалів справи, також були підписані 30.09.2014, 31.10.2014, 28.11.2014, 30.12.2014 (а.с. 119-122 том 7). Тобто станом на момент виставлення рахунків ТОВ «Ресурс Центр-М» не мало первинно-бухгалтерських документів, не мало жодних замовлень зі сторони ТОВ «Блу Оіл Компані», які б встановлювали фактичну кількість сої, що була навантажена/розвантажена у відповідні місяці та які б могли бути підставою для виставлення рахунків на оплату.

Як вбачається з банківських виписок, ТОВ «Блу Оіл Компані» частково здійснило оплату послуг за спірним договором. Однак, дослідивши представлені документи, колегія суддів звертає увагу, що платіж у сумі 4 452,00 грн, який здійснив відповідач-1 на користь ТОВ «Ресурс Центр-М», був проведений 22.10.2014 з призначенням платежу «згідно рахунку №3 від 22.10.2014» (а.с. 101 том 7). Як вбачається з рахунку №3 від 22.10.2014 (а.с. 49 том 7) він був виставлений за послуги навантажування-розвантажування у кількості 28,22 тон, які за Актом №29 (а.с. 45 том 7) були прийняті пізніше - лише 31.10.2014. Тобто сам рахунок від 22.10.2014 та його оплата 22.10.2014 була здійснена ще до фактичного проведення таких робіт, оскільки документ, який підтверджував проведення таких робіт та їх кількість був підписаний лише 31.10.2014. Тобто ТОВ «Блу Оіл Компані» за рахунком 22.10.2014 оплатив роботи, які по факту не були надані, якість надання яких замовнику таких послуг ще не була відома. Аналогічні платежі були проведені 10.11.2014 на суму 11 656,00 грн (а.с. 104 том 7) за рахунком №4 від 07.11.2014; 02.12.2014 на суму 11 114,00 грн (а.с. 105 том 7) за рахунком №5 від 02.12.2014; 09.12.2014 на суму 1 060,00 грн (а.с. 106 том 7) за рахунком №6 від 09.12.2014, і ці платежі також були проведені за роботи, які по факту надані ще не були, оскільки первинно-бухгалтерські документи (Акти надання послуг) щодо таких робіт були складені пізніше, а саме 30.11.2014 та 30.12.2014.

Наведені обставини свідчать про те, що до фактичного виконання послуг та до належного їх документального оформлення, їх виконавець вже визначив кількість проведених робіт (чітко встановивши кількість тон, навантаження-розвантаження яких здійснив та які підлягали оплаті) та їх вартість, яка частково була оплачена ТОВ «Блу Оіл Компані», що не може вважатись добросовісним здійсненням господарської діяльності та веденням справ в інтересах товариства-замовника, оскільки всупереч положенням договору рахунки виставлялись та оплачувались за роботи, які не були виконані реально та які станом на момент їх оплати ще не були навіть прийняті замовником.

Також, як вірно було встановлено судом першої інстанції ціна послуг за договором, є значно завищеною.

Згідно з експертного висновку Черкаської торгово-промислової палати №О-438 від 14.07.2016 (а.с. 40 том 7) ринкова вартість послуг навантаження та розвантаження у 2014 році становила 30-60 грн за тонну. Разом з цим, як вбачається з Актів наданих послуг, вартість таких за спірним договором визначалась 2 156,51 грн за тонну, що є майже у 43 - 86 разів вищою.

При цьому як обґрунтовано досліджено Господарським судом Черкаської області, затрати на виконання договору для ТОВ «Ресурс Центр-М» склали лише 26 878,18 грн. (придбання навантажувача за 25 000,00 грн., та послуги ОСОБА_8 1878,18 грн). Крім того, на явну неспіврозмірність вартості послуг 2156,62 грн. за тону без ПДВ вказує і те, що вартість самої сої за тонну у 2014 році склала близько 4000 грн. без ПДВ. Тобто укладення договору щодо надання послуг з навантаження-розвантаження за ціною, яка в половину перевищує вартість самого продукту, маючи при цьому у власності техніку, за допомогою якої ТОВ «Блу Оіл Компані» могло самостійно виконати послуги, які становили предмет договору, є абсолютно не вигідним та економічно необґрунтованим для підприємства, метою діяльності якого є одержання прибутку.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (частина 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Дослідивши усі обставини справи та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, судом встановлено, що фактично укладений сторонами договір про надання навантажувально-розвантажувальних послуг №23/09 від 23.09.2014 спрямований на заподіяння майнової шкоди товариству - ТОВ «Блу Оіл Компані», він суперечить меті його діяльності, не відповідає звичайній господарській діяльності, яке проводило дане підприємство, а відтак не є справедливим для ТОВ «Блу Оіл Компані».

Стосовно доводу скаржника про безпідставне незастосування судом першої інстанції норм права щодо свободи договору, то слід зазначити, що втілений в нормах цивільного законодавства принцип свободи договору означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, проте свобода договору у розумінні цих норм не є безмежною та повинна відповідати і обмежуватись також іншими принципами, такими як справедливість, добросовісність та розумність. Тобто учасники цивільних правовідносин можуть, зокрема укладати договори і на свій розсуд визначати їх умови, але з урахуванням прав і інтересів контрагентів.

Відповідно до ч. 3 ст 92 ЦК України особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

В матеріалах справи наявні копії виписок з Пенсійного фонду України, з яких вбачається, що ОСОБА_6, як директор ТОВ «Блу Оіл Компані» у період укладення спірної угоди працював та одержував заробітну плату в ТОВ «Ресурс Центр-М» та після його звільнення з посади директора ТОВ «Блу Оіл Компані» не передав наступному керівнику ТОВ «Блу Оіл Компані ОСОБА_10 документи, печатки і штампи.

Дослідивши всі представлені до матеріалів справи документи, оцінку яких надано вище, колегія суддів дійшла висновку про недобросовісність дій попереднього директора ТОВ «Блу Оіл Компані», який всупереч закріпленим обов'язкам діяти в інтересах товариства, не забезпечив дотримання таких інтересів.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про доведеність обставин щодо того, що сторони при укладені договору не бажали настання відповідних правових наслідків, обумовлених договором надання послуг, оскільки з поданих документів вбачається, що сторони розуміли неможливість фактичного виконання ТОВ «Ресурс Центр-М» послуг, розуміли завищення цін на такі послуг порівняно із ринковими цінами, розуміли відсутність у замовника економічної вигоди в укладенні такої угоди, оскільки маючи у своїй власності і техніку для навантаження сої, і техніку для її очистки він міг самостійно виконати замовлені послуги.

Колегія суддів зазначає, що згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обґрунтованому розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Луценко проти України», заява №30663/04 зазначено, що оцінюючи чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів, і зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності і точності. У разі виникнення сумнівів стосовно достовірності певного джерела доказів відповідно зростає необхідність підтвердження його доказами з інших джерел.

Беручи до уваги наведене, а також те, що подані відповідачем-2 документи викликають у суду сумніви щодо їхньої достовірності і точності, враховуючи при цьому невідповідності інших документів, які подані на підтвердження факту надання послуг навантаження-розвантаження та очистки сої, про які було вказано вище, колегія суддів вважає правомірним висновок Господарського суду Черкаської області про те, що укладення угоди №23/09 від 23.09.2014 на вище встановлених умовах є економічно недоцільним, не забезпечує одержання прибутку як мети господарської діяльності ТОВ «Блу Оіл Компані», виконання укладеної угоди знаходилось поза межами реальних можливостей ТОВ «Ресурс Центр-М», яке не підтвердило наявність відповідної техніки для проведення робіт з навантаження-розвантаження та очистки сої, яке не надало доказів наявності спеціалістів для здійснення такої господарської діяльності, оплату їх робіт тощо. Тобто при укладені договору сторони розуміли факт того, що він не буде реально виконуватись сторонами, при цьому дії директорів товариств свідчать про умисне підписання певних документів, про надання послуг, які виконувались лише на папері, а реальних наслідків укладення договору надання послуг сторонами не досягалось.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.1.2014 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004 зазначено, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що укладення договору №23/09 про надання навантажувально - розвантажувальних робіт (послуг) суперечить принципам добросовісності та розумності, та вчинено сторонами без реального наміру настання правових наслідків за ним, що свідчить про існування підстав для визнання його недійсним згідно ст. 20, 215, 232 ЦК України.

Задовольняючи позовну вимогу про визнання договору недійсним, Господарський суд Черкаської області на підставі ст. 215, 216 ЦК України застосував наслідки недійсності правочину та вирішив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Блу Оіл Компані» сплачені за договором грошові кошти у розмірі 62 572,00 грн.

Правові наслідки недійсності правочину та наслідки визнання господарського зобов'язання недійсним визначено ст. 216 ЦК та ст. 208 ГК відповідно. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з пунктами 5, 7 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; за змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що на виконання договору, який визнано судом недійсним, ТОВ «Блу Оіл Компані» були сплачені на користь ТОВ «Ресурс Центр-М» 62 572,00 грн, колегія суддів вважає правомірним висновок Господарського суду Черкаської області про застосування наслідків недійсності правочину та повернення сплачених коштів, а відтак доводи апелянта в цій частині визнаються безпідставними та необґрунтованими.

Також, в апеляційній скарзі ТОВ «Ресурс Центр-С» стверджує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема щодо винесення за наслідками розгляду спору по суті «ухвали», а не «рішення». Колегія суддів відхиляє наведені твердження відповідача-2 з наступних підстав.

Відповідно до ч. 9 ст 16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство. Пунктом 7 частини першої ст. 12 ГПК України встановлено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 у справі №3-304гс16, зазначені норми Господарського процесуального кодексу України (ст. 12, 16 ГПК України) кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-XII, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону № 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону № 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону № 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

З огляду на вищезазначену правову позицію Верховного Суду України, суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд позовних вимог в межах розгляду справ про банкрутство здійснюється з урахуванням Закону № 2343-XII, відповідно до ч. 4 ст. 20 якого за результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу.

Відтак, винесення Господарським судом Черкаської області такого процесуального документа як «ухвала» суду за наслідками розгляду позовної заяви про визнання договору недійсним в межах справи про банкрутство ТОВ «Блу Оіл Компані» є таким, що відповідає приписам господарського процесуального законодавства.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, ухвала Господарського суду Черкаської області від 13.06.2017 року у справі №925/1984/15 відповідає чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду не вбачається.

Згідно з приписами ч.1 ст. 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта, ТОВ «Ресурс Центр-М».

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурс Центр-М» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.2017 у справі №925/1984/15 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 13.06.2017 у справі №925/1984/15 залишити без змін.

3. Справу №925/1984/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.І. Мартюк

А.О. Мальченко