номер провадження справи 32/93/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017 Справа № 908/1410/17

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізький завод кольорових металів (69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 9)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіональний центр поводження з відходами (69098, м.Запоріжжя, вул. Кругова, 165)

про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 22 750,00грн.

Суддя Колодій Н.А.

За участю представників сторін:

Від позивача ОСОБА_2, довіреність б/н від 01.08.2017р.

ОСОБА_3, довіреність б/н від 03.01.2017р.

Від відповідача не зявився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулось ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізький завод кольорових металів до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіональний центр поводження з відходами про стягнення 22750грн. 00коп. шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.07.2017р. позовна заява прийнята до провадження, справі присвоєно номер провадження 32/93/17, судове засідання призначено на 02.08.2017р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 02.08.2017р, за клопотання представника позивача строк розгляду спору продовжувався до 25.09.2017р., розгляд справи відкладався до 12.09.2017р., 25.09.2017р.

Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 25.09.2017р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 11, 16, 1166, 1172, 1187, 1192 ЦК України, ст.ст.174, 224, 225 ГК України.

В судове засідання представник відповідача не зявився, про причини неявки суд належним чином не повідомив.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Спір розглянуто згідно зі ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача в судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

На розгляд суду передано спір про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіональний центр поводження з відходами про стягнення 22750грн. 00коп. шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

20.02.2017р. на територію ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» прибув Mercedes-Benz д.н. НОМЕР_1, для завантаження відходів. В цей же день о 10:30 год. водій транспорту відповідача ОСОБА_4 1.1., керуючи автомобілем НОМЕР_2 в районі будинку № 9 по вул. Новобудов в м.Запоріжжі, під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці руху, внаслідок чого здійснив наїзд на ворота цеху № 1 ТОВ «Запорізький завод кольорових металів».

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу була заподіяна майнова шкода, розмір якої від оцінив у 22750грн. 00коп., що складається з вартості воріт в розмірі 20400 грн. 00 коп. та вартості ремонтних робіт в розмірі 2350 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 23.09.2013р. між ТОВ «Регіональний центр поводження з відходами» (далі - виконавець) та ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» (далі - замовник) укладено договір на надання послуг з поводження з відходами №149/1/13.

Відповідно до п. 1.1 цього договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання у період дії цього договору надати послуги із збирання, зберігання, перевезення та оброблення для подальшої утилізації або видалення відходів. Пунктом 2.4 договору встановлено, що завантаження відходів здійснюється на транспорт виконавця за рахунок замовника, транспортування і розвантаження за рахунок і силами виконавця.

Відповідно до п.5.1 договору, за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором сторони несуть майнову відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено, що для настання деліктної відповідальності необхідною умовою є наявність складу правопорушення, яке передбачено ст. 1166 ЦК України, а саме: протиправної поведінки (неправомірними діями), шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду.

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. При цьому встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків.

В обґрунтування наявності протиправної поведінки та вини відповідача, позивач посилається на те, що постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі №334/1670/17 від 12.05.2017р. встановлена вина водія ОСОБА_4 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 1224, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який 20.02.2017р. о 10.30 год., керуючи автомобілем НОМЕР_2 в районі будинку № 9 по вул. Новобудов в м. Запоріжжі, під час руху заднім ходом не впевнився в безпеці руху, внаслідок чого здійснив наїзд на ворота цеху № 1 ТОВ «Запорізький завод кольорових металів». Дане рішення суду набрало чинності 23.05.2017р.

Відповідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, позивач вважає, що вина і протиправний характер дій відповідача встановленні рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя не потребує доказування.

Але слід зазначити, що відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992р. Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, для настання відповідальності по відшкодуванню шкоди необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

- шкоди ;

- протиправна поведінка особи, що завдала шкоду;

-причинно-наслідковий звязок між шкодою і протиправною поведінкою особи, що її спричинила;

-вина.

Позивач вказує на те, що внаслідок протиправних дій саме відповідача йому було заподіяно матеріальну шкоду. Але, належних документальних доказів, що відповідач ТОВ Регіональний центр поводження з відходами є власником транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, яким було заподіяно шкоду позивач суду не надав.

Як на підставу для звернення з відповідним позовом саме до відповідача, позивач посилається, на те, що на час ДТП водію автомобіля НОМЕР_2 - ОСОБА_4 відповідачем було видано довіреність № 3 від 16.02.2017р.

Оцінивши наданий доказ, суд встановив, що довіреність № 3 від 16.02.2017р. на отримання товарно - матеріальних цінностей не може бути прийнята судом, як належний доказ, що свідчить про наявність підстав для покладення відповідальності у вигляді відшкодування збитків за скоєння ДТП на відповідача по справі, оскільки, ця довіреність уповноважує особу на отриманні товарно - матеріально цінностей від імені юридичної особи.

З метою зясування всіх обставин по справі та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів щодо власника транспортного засобу, судом 12.09.2017р. було здійснено запит до Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України та Управління ДАЇ УМВС України в Запорізькій області.

20 вересня 2017р. від Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України надійшла відповідь що власником автомобіля, на якому було здійснено ДТП, а саме: Mercedes-Benz 1617 C 5958 д.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_5 нар. 04.08.1983р., Запорізька область, м. Запоріжжя, Ленінський район, вул. Товариська, 37/А кв. 92.

Позивачем не надано суду документальних доказів, що відповідач по справі ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіональний центр поводження з відходами на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір підряду, оренда тощо) володіє транспортним засобом. Тобто, з наведеного слідує, що позивачем не доведено наявності відношення відповідача до транспортного засобу - Mercedes-Benz 1617 C 5958 д.н. НОМЕР_1 на якому було скоєно ДТП.

Враховуючи вищенаведене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності вини та обовязку відшкодування шкоди за наслідками скоєного цивільного правопорушення (ДТП) ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіональний центр поводження з відходами .

З обставин не вбачається протиправна поведінка відповідача, причинно-наслідковий звязок між шкодою і протиправною поведінкою особи, що її спричинила, відсутня вина відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для покладання обовязку по відшкодуванню шкоди завданої в результаті ДТП винуватцем ОСОБА_4 на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіональний центр поводження з відходами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь у судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач на вимогу названої норми права не довів наявність правомірних вимог щодо стягнення з відповідача суми збитків.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запорізький завод кольорових металів (69076, м. Запоріжжя, вул. Новобудов, 9, ) до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Регіональний центр поводження з відходами (69098, м.Запоріжжя, вул.Кругова, 165, ) про стягнення шкоди в розмірі 22750,00грн. відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України «06» жовтня 2017 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським