РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2017Справа №910/9195/17
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Володар"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Тутковський інтегровані рішення"

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 16.06.2015 року

Представники сторін:

від позивача: Литвин П.В. - представник за довіреністю № 14-79 від 14.04.2017 р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: Корчагін М.П. - представник за довіреністю № б/н від 13.06.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю "Володар" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 16.06.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір №40-02 про надання консультативних послуг в наукових і технічних галузях суміжних з будівництвом, проведення геологорозвідувальних робіт на нафту і газ (сейсморозвідувальні дослідження на Краснопопівському підземному сховищі газу на суму 41 974 812,00 грн.).

Позивачу стало відомо, що 16.06.2015 оку між ТОВ «Володар» та ТОВ «Надра інтегровані рішення» укладено договір відступлення права вимоги за договорами на закупівлю послуг №40-02 від 03.05.2012.

У зв'язку з чим, позивач посилаючись на статтю 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» просить суд визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 16.06.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 09.06.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.06.2017 р.

26.06.2017 р. ТОВ "Тутковський інтегровані рішення" до канцелярії суду подало клопотання про залучення його в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судове засідання 26.06.2017 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.06.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача не виконав вимоги ухвали суду від 09.06.2017 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.06.2017 р. розгляд справи відкладено на 25.07.2017 р., у зв'язку із неявкою відповідача у судове засідання.

26.06.2017 р. ТОВ "Тутковський інтегровані рішення" до канцелярії суду подало клопотання про залучення його в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

25.07.2017 р. до канцелярії суду позивача подав заяву про зміну підстав позову та просив визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 16.06.2015 року посилаючи на ст.. 16,84, 203, 234 Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вищезазначена заява приймається судом до розгляду, позовні вимоги розглядаються з урахування заяви зміну підстав позову.

В судове засідання 25.07.2017 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.06.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача заперечував проти клопотання ТОВ "Тутковський інтегровані рішення" залучення його в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник позивача не виконав вимоги ухвали суду від 09.06.2017 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.07.2017 року клопотання ТОВ "Тутковський інтегровані рішення" про залучення до участі у справі третьої особи задоволено. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариство з обмеженою відповідальністю "Тутковський інтегровані рішення" (04114, м. Київ, вул. Дубровицька, буд. 28, ). Розгляд справи відкладено на 05.09.2017 року.

05.09.2017 р. до канцелярії суду позивач подав додаткові пояснення по справі.

05.09.2017 р. до канцелярії суду третя особа подав пояснення по справі.

В судове засідання 05.09.2017 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.06.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.09.2017 року розгляд справи відкладено а 25.09.2017 року.

21.09.2017 року до канцелярії суду третя особа подала додаткові пояснення по справі.

В судове засідання 25.09.2017 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.06.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача подав клопотання про надіслання матеріалів справи до слідчих органів та зупинення провадження у справі.

Представник третьої особи заперечував.

Суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про надіслання матеріалів справи до слідчих органів та зупинення провадження у справі.

Представник позивача заявив клопотання про витребування документів по справі.

Представник третьої особи заперечував проти даного клопотання.

Суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про витребування документів по справі.

Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

03.05.2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Володар" (виконавець) укладено договір про закупівлю послуг № 40-02, згідно з умовами якого виконавець зобов'язувався у 2012 році надати консультативні послуги в наукових і технічних галузях, суміжних з будівництвом; провести першочергові геологорозвідувальні роботи на нафту і газ, а саме: детальні багатокомпонентні 2D сейсморозвідувальні дослідження на Краснопопівському підземному сховищу газу (далі - послуги), а замовник зобов'язувався вказані послуги прийняти та оплатити вчасно і в повному обсязі.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна цього договору становить 34 979 010,00 грн, крім того ПДВ 6 995 802,00 грн, всього 41 974 812,00 грн.

Згідно з п. 4.1 договору після укладення цього договору замовник може перерахувати на рахунок виконавця авансовий платіж у розмірі 70 (сімдесят) відсотків від суми зазначеної у п. 3.1. договору, що становить 24 485 307,00 грн, крім того ПДВ 4 897 061,40 грн, всього 29 382 368,40 грн.

Далі розрахунки за послуги проводяться шляхом поетапної оплати замовником наданих послуг, після отримання замовником рахунку на оплату, якісно підготовленої відповідно до вимог Геологічного завдання та Календарного плану звітної документації, та після підписання замовником акту здачі-приймання наданих послуг по кожному виконаному етапу. При цьому із суми, яка повинна бути сплачена, вираховується питома частка авансового платежу. Розрахунки проводяться протягом 5 (п'яти) банківських днів від дати підписання замовником без зауважень до наданих послуг акту здачі-приймання наданих послуг та отримання документів, передбачених цим пунктом (п. 4.2 договору про закупівлю послуг).

Пунктом 6.1 договору про закупівлю послуг передбачено, що замовник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги; приймати надані послуги згідно з актом здачі-приймання наданих послуг (якщо результати наданих послуг відповідають умовам договору); протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання звітної документації, визначеної Геологічним завданням та Календарним планом, акту здачі-приймання наданих послуг за виконаний етап надати виконавцю підписаний вищезазначений акт або мотивовану відмову від прийняття послуг.

ТОВ "Володар" надало, а ПАТ "НАК "Нафтогаз України" прийняло, послуги на загальну суму 41 974 812,00 грн, що підтверджується зведеними актами здачі-приймання наданих послуг № 1 від 17.08.2012 та № 2 від 20.12.2012, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

16.06.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Володар" (первісний кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю "Надра Інтегровані рішення», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Тутковський інтегровані рішення» (новий кредитор) укладений договір відступлення права вимоги (далі - договір відступлення права вимоги), згідно з умовами якого первісний кредитор передав свої права (відступив права вимоги), а новий кредитор набув усі права первісного кредитора по договору про закупівлю послуг № 40-02 від 03.05.2012 (далі - основний договір).

Відповідно до п.1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)

Згідно з статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1.2 договору відступлення права вимоги, правами для цілей договору розуміються усі існуючі права вимоги кредитора до боржника (ПАТ "НАК "Нафтогаз України"), у обсязі та на умовах, що існують на момент відступлення, у т.ч. права вимоги грошових та інших зобов'язань по основному договору.

Згідно п. 2.1. договору відступлення права вимоги, відступлення права вимоги заборгованості за основним договором до боржника (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") новому кредитору здійснюється без компенсації первісному кредитору вартості такої заборгованості.

Цей договір є договором відступлення (переуступки) права вимоги та не є договором купівлі-продажу права вимоги (п. 2.2 договору відступлення права вимоги).

Пунктом 3.4. договору відступлення права вимоги передбачено, що відступлення права вимоги первісним кредитором та набуття новим кредитором права вимоги набувають чинності у момент укладення цього договору, за умови його належного підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 4.2. договору відступлення права вимоги, новий кредитор приймає зобов'язання письмово повідомити боржника про заміну кредитора у зобов'язанні (набуття права вимоги) по основному договору.

Частиною 1 статті 516 ЦК України передбачено, що. заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що на думку позивача, учасники правочину про відступлення права вимоги від 16.06.2015 року не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення спірного правочину, а також зазначає, що ТОВ «Володар» є фіктивним підприємством , а відтак спірний договір не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки не був направлений на настання реальних наслідків та у зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 203, 234 ЦК України договір є недійсним.

Відповідно до ч.1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією статтею визначено перелік способів судового захисту, одним із яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до статті 215 ЦК України, що кореспондуються з положеннями ст. 207 ГК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, господарському суду належить встановити наявність саме тих обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочинів, зокрема, відповідність змісту правочину вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 року, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними№ №11 від 29.05.2013 року передбачено, що фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Зі змісту п.3.4 договору відступлення права вимоги, третя особа (новий кредитор) набула права вимоги оплати послуг за договором №40-02 від 03.05.2012 року про надання послуг з момент укладення договору відступлення. А, відповідно до п. 2.1. договору відступлення права вимоги, відступлення права вимоги заборгованості за основним договором до боржника (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") новому кредитору здійснюється без компенсації первісному кредитору вартості такої заборгованості. Тобто, договір відступлення є виконаним, оскільки на його виконання відповідач передав третій особі майно - права вимоги до позивача, які виникли з договору №40-02 від 03.05.2012 року.

Отже, позивач, не довів, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення спірного правочину, та відповідно не довів його фіктивність.

Судом не приймаються до уваги надані позивачем вироки Комінтернівського районного суду м. Харкова постановлені відносно фізичної особи, оскільки вони не стосуються відповідача та не містять обставин стосовно вчиненого договору про відступлення прав вимоги.

Також, не приймається до уваги ухвала Печерського районного суду від 06.04.2017 року у справі №757/19329/17-к, оскільки як вбачається з її змісту вона приймалась за наслідками розгляду клопотання про призначення документальної позапланової виїзної перевірки вимог податкового законодавства. Та в ній іде посилання на не встановлені судом обставини, а лише виклад визначених прокурором мотивів клопотання про проведення слідчої дії.

Та, не беруться до уваги, кримінальні провадження №0002240 та №0000135 щодо фіктивного підприємництва та замаху на заволодіння грошовими коштами, оскільки це тільки внесення відомостей щодо можливого вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1 статті 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов'язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Крім того, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів фіктивності ТОВ «Володар».

Відповідно до статті 55-1 ГК України ознаки фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними: зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи; незареєстровано у державних органах, якщо обов'язок реєстрації передбачено законодавством; зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження; зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.

Згідно ч. 1 ст. 205 КК України фіктивним підприємництвом є створення або придбання суб'єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності або здійснення видів діяльності, щодо яких є заборона.

Тобто, ознаки фіктивного підприємництва виникають лише у разі доведеності в порядку кримінального провадження ознак цієї фіктивності.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 12.10.2017 року.

Суддя С.М.Мудрий