КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Справа№ 910/13926/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Наїдко Л.В. - представник

розглядаючи апеляційну скаргу Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 26.06.2017 р.

у справі № 910/13926/16 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів"

до Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів"

про стягнення 6642,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Всеукраїнський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" про стягнення з відповідача 10 583,71 грн. основного боргу, 3% річних в розмірі 576,14 грн. та інфляційні в розмірі 6 559,07 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2016р. у справі №910/13926/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017р., позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2017р. касаційну скаргу Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" задоволено частково, а саме, рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.01.2017р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 26.06.2017 р. у справі № 910/13926/16 позов задоволено частково. На підставі рішення суду з Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" підлягає стягненню на користь Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" основний борг 3978,85 грн., 3% річних 216,64 грн., інфляційні втрати 2446,50 грн. та судовий збір в розмірі 1377,95 грн.

На підставі рішення суду з Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" підлягає стягненню на користь Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" судові витрати за подання апеляційної та касаційної скарги в сумі 0,12 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, а також на невиконання вказівок Вищого господарського суду України, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що вдповідач доручив позивачу проведення робіт саме із атестації Центру контролю якості продукції згідно з Правилами уповноваження та атестації у державній метрологічній системі, що не було враховано судом першої інстанції.

Апелянт зазначає, що роботи, передбачені договором, позивачем фактично не були виконані. Жодні вимоги Правил уповноваження та атестації у державній метрологічній системі, затверджених наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 29.03.2005 № 71 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 13 квітня 2005 року за № 392/10672, чинних на момент укладення Договору (редакція від 29.03.2005).

В судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника відповідача Лапа В.А., наданою в судовому засіданні 19.09.2017, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи, що всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте представник відповідача не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, врховуючи строки розгляду справи, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті в судовому засіданні 28.09.2017 року за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.

26.06.2014 між Державним підприємством "Всеукраїнський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" (виконавець за умовами договору) та Державною науковою установою "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" (замовник за умовами договору) було укладено договір № 450-П1383/14 на виконання платних робіт (послуг).

Відповідно до п. 1.1 укладеного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе виконання робіт по атестації Центру контролю якості продукції згідно з Правилами уповноваження та атестації у державній метрологічній системі, затверджених Наказом №71 від 29.03.2005р. Держспоживстандарту України та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 13.04.2005р. за № 392/10672.

Згідно з п. 2.1 укладеного договору вартість послуг за договором складає 8 819,76 грн., податок на додану вартість 20% - 1 763,95 грн., всього до сплати 10 583,71 грн.

Пунктом 2.3 договору сторони встановили, що оплата здійснюється замовником протягом 60-ти банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання сторонами.

Відповідно до п. 3.1. договору після закінчення робіт виконавець надає замовнику акт здачі-приймання робіт.

Пунктом 3.2 договору сторони погодили, що замовник протягом 3-х днів від дня отримання акту здачі-приймання робіт зобов'язаний направити виконавцю підписаний акт здачі-приймання або обґрунтовану відмову від приймання робіт.

Пунктом 7.1 договору сторонами встановлено термін дії укладеного договору з 26.06.2014р. по 30.12.2014р.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах договору №450-П1383/14 від 26.06.2014р. сторонами було складено та підписано акт №450-П1383/14 від 26.06.2014р. приймання - передачі робіт на суму 10583,71 грн., згідно якого Державним підприємством "Всеукраїнський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" було надано, а Державною науковою установою "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" прийнято роботи по атестації Центру контролю якості продукції. Згідно змісту вказаного акту послуги виконані в повному обсязі та оформлені належним чином, виконавець передав, а замовник прийняв експертний висновок, акт перевірки, галузь та свідоцтво про атестацію. Вказаний акт підписано представниками сторін та скріплено печатками суб'єктів господарювання без жодних зауважень та заперечень.

Однак, за твердженнями позивача, послуги за договором №450-П1383/14 від 26.06.2014р. відповідачем оплачено не було, що і стало підставою для нарахування 3% річних інфляційних втрат та звернення до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач наголошує, що фактично роботи за договором №450-П1383/14 від 26.06.2014р. позивачем виконано не було, акт здачі-приймання №450-П1383/14 від 26.06.2014р. контрагентами підписано завчасно, а отже, вказаний документ, не є належним та допустимим у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказом, надання Державним підприємством "Всеукраїнський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" послуг на загальну суму 10583,71 грн.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

За таких обставин, позивачем під час звернення до суду повинно бути доведено факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків щодо виконання робіт по атестації Центру контролю якості продукції, обсяги та вартість виконаних робіт та наявність обов'язку відповідача здійснити їх оплату, строк виконання якого настав.

Позивачем на підтвердження належного виконання своїх обов'язків за договором №450-П1383/14 від 26.06.2014р. надано до матеріалів справи акт №450-П1383/14 від 26.06.2014р. приймання - передачі робіт на суму 10583,71 грн., підписаний представниками обох контрагентів.

Враховуючи вказівки Вищого господарського суду України, які наведено у постанові від 19.04.2017р., що у відповідності до ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для суду під час нового розгляду справи, місцевий суд дійшов висновку, що акт №450-П1383/14 від 26.06.2014р. не є належним доказом виконання заявником робіт на суму 10583,71 грн. виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, згідно змісту вказаного акту послуги виконані в повному обсязі та оформлені належним чином, виконавець передав, а замовник прийняв експертний висновок, акт перевірки, галузь та свідоцтво про атестацію.

Наразі, представлений до матеріалів справи експертний висновок стосовно матеріалів періодичної атестації Центру контролю якості продукції ДНУ "УкрНДІССпиртбіопрод" на проведення вимірювань якості харчової продукції, суд до уваги не приймає в якості доказу виконання робіт за спірним правочином, а саме, передання його замовнику за актом №450-П1383/14 від 26.06.2014р., оскільки як неодноразово зазначалось, акт здачі-приймання робіт було підписано контрагентами 26.06.2014р., тоді як у верхньому правому куті першого аркушу висновку зазначено, що означений затверджено Заступником директора Державного підприємства "Всеукраїнський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" лише 04.07.2014р., тобто більш як через тиждень після підписання акту примання-передачі.

На виконання вказівок Вищого господарського суду України, з метою повного та всебічного з'ясування всіх обставин справи, ухвалою від 19.05.2017р. було зобов'язано позивача надати всі документи, які було складено на виконання умов договору №450-П1383/14 від 26.06.2014р.; документально підтверджені письмові пояснення щодо складання експертного висновку стосовно матеріалів періодичної атестації Центру контролю якості продукції Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" на проведення вимірювань якості харчової продукції 04.07.2014р. та зазначення про передання висновку експертизи в акті №450-П1383/14 від 26.06.2014р.; докази передання відповідачу експертного висновку від 04.07.2014р.; акт перевірки, галузь та свідоцтво про атестацію, про передання виконавцем та отримання замовником, яких зазначено в акті №450-П1383/14 від 26.06.2014р.

Проте, заявником вимоги місцевого суду виконано не було, витребуваних судом документів не надано, зокрема, не представлено господарському суду належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів передання відповідачу документів, перелік яких зазначено в акті №450-П1383/14 від 26.06.2014р., та експертного висновку від 04.07.2014р.

На підставі вищевикладеного місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що у суду відсутні підстави вважати роботи за договором №450-П1383/14 від 26.06.2014р. такими, що виконанні заявником в повному обсязі, а документи: акт перевірки, галузь та свідоцтво про атестацію такими, що передані замовнику.

При цьому, місцевим судом прийнято до уваги пояснення заявника стосовно того, що висновок від 04.07.2014р. передавався нарочно представнику відповідачу, проте, жодного документу, зокрема, акту приймання-передачі з цього приводу контрагентами не підписувалось, оскільки його складення не передбачено умовами укладеного між сторонами правочину.

Одночасно, місцевим судом враховано пояснення позивача про те, що за поясненнями заявника, Державним підприємством "Всеукраїнський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" (виконавець) та Державною науковою установою "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" з метою забезпечення проведення атестації Центру контролю якості продукції було здійснено перевірку правильності оформлення наданої Державною науковою установою "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" документації, здійснено оцінку повноти наведеної у представлених документах інформації.

Згідно Правил уповноваження та атестації у державній метрологічній системі (далі за текстом - правила), які затверджено Наказом №71 від 29.03.2005р. Держспоживстандарту України та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.04.2005р. за №392/10672 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зазначені правила встановлюють вимоги щодо організації та порядку здійснення уповноваження і атестації у державній метрологічній системі на проведення метрологічних робіт та оформлення їх результатів.

Пунктом 1.4 зазначених правил передбачено, що їх вимоги поширюються на: Державний комітет України з питань технічного регулювання та споживчої політики; національний науковий метрологічний центр та державні наукові метрологічні центри, що належать до сфери управління Держспоживстандарту України, і територіальні органи Держспоживстандарту України; метрологічні служби центральних органів виконавчої влади; головні та базові організації метрологічних служб центральних органів виконавчої влади; підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та виду діяльності, що діють на території України та їх метрологічні служби; повірочні, калібрувальні та вимірювальні лабораторії підприємств та організацій.

Відповідно до п.5.7 означених правил, експертизу документів, поданих на уповноваження (атестацію), і розроблення програм перевірки заявників здійснюють: Укрметртестстандарт - щодо заявників на уповноваження проведення повірки засобів вимірювальної техніки під час експлуатації та випуску з виробництва та ремонту; метрологічні центри, які за дорученням Держспоживстандарту України виконують окремі етапи робіт з уповноваження (атестації) - за пунктами 1 - 3 табл. 1 та атестації - за пунктом 1 табл. 2; органи з уповноваження (атестації) - щодо інших заявників. Термін проведення експертизи та розроблення програми перевірки заявників не повинен перевищувати 20 робочих днів від дня укладення договорів відповідно до пункту 5.7.

Під час проведення експертизи поданих заявниками документів перевіряється правильність їх оформлення та повнота наведеної у цих документах інформації (п.5.9 Правил уповноваження та атестації у державній метрологічній системі). За потреби зазначені в пункті 5.8 органи запитують у заявників додаткову інформацію, а також повертають заявникам надані документи на доопрацювання з переліком виявлених недоліків. В останньому випадку доопрацьовані документи повинні бути подані повторно для перевірки усунення виявлених недоліків. За результатами експертизи складається експертний висновок за формою, наведеною у додатку 3, щодо можливості проведення подальших робіт з уповноваження (атестації).

Зі змісту наданих заявником пояснень вбачається, що до вартості виконаних робіт було застосовано вартість розрахункової калькуляційної одиниці часу для кожного відділу Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" окремо, відповідно до положень стандартів бухгалтерського обліку та документів підприємства з питань облікової політики.

Згідно калькуляції вартості одного людино-дня відділу №45 Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" у 2014р. вартість одного людино-дня у спірний період з урахуванням податку на додану вартість становила 795,77 грн.

До розрахунку вартості виконаних робіт включено, зокрема, вартість робочого часу на розгляд та реєстрацію заявок та поданих документів, перевірку комплектності та правильності оформлення поданих документів (0,5 людино-дня); прийняття рішення щодо можливості проведення подальших робіт, складання та оформлення договору, протоколу, погодження вартості робіт (0,5 людино-дня); експертизу та аналіз інформації, що наведена в положенні, паспорті та настанові з якості, підготовка експертного висновку й методичну допомога по усуненню недоліків, які виявлені під час експертизи комплексу документів (3 людино-дня); перевірку відповідності технічної комплектності та критеріям атестації, відповідність поданої документації фактичному стану, складання акту (1 людо-день). Визначені заявником при розрахунку вартості виконаних робіт норми часу в повному обсязі узгоджуються з Тимчасовими місцевими нормами часу на виконання інших метрологічних робіт (послуг), що виконуються в ДП "Укрметртесстандарт", затвердженими наказом від 10.12.2013р. генерального директора Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів".

Згідно з п.п.2.1, 2.2 Методики визначення вартості метрологічних робіт і послуг, яку затверджено Наказом №706 від 15.06.2012р. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.10.2012р. за №1696/22008, вартість метрологічних робіт і послуг розраховується підприємством-виконавцем на підставі норм часу на їх виконання та вартості розрахункової калькуляційної одиниці часу - одного людино-дня (людино-години) за формулою:

В мр = Н ч х В оч, де В мр - вартість метрологічних робіт і послуг, гривень; Н ч - норма часу на виконання метрологічних робіт і послуг, людино-днів (людино-годин); В оч - вартість розрахункової калькуляційної одиниці часу, гривень за один людино-день (людино-годину). Вартість розрахункової калькуляційної одиниці часу визначається відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку та документів підприємства з питань його облікової політики, які розробляються згідно із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Пунктом 2.3 вказаної Методики визначено, що базою для формування вартості розрахункової калькуляційної одиниці часу є фактичні витрати за даними бухгалтерської звітності за попередній рік з економічним обґрунтуванням на плановий рік. Виняток становить основна заробітна плата, яка враховується в калькуляційну одиницю часу метрологічних робіт і послуг за даними штатного розпису на дату розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, колегія погоджується з висновокм місцевого господарського суду про те, що розрахована заявником вартість фактично виконаних Державним підприємством "Всеукраїнський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" (виконавець) та Державною науковою установою "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" за договором №450-П1383/14 від 26.06.2014р. робіт в розмірі 3978,85 грн. в повному обсязі узгоджується з приписами Правил уповноваження та атестації у державній метрологічній системі, які затверджено Наказом №71 від 29.03.2005р. Держспоживстандарту України та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.04.2005р. за №392/10672, та Методики визначення вартості метрологічних робіт і послуг, яку затверджено Наказом №706 від 15.06.2012р. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.10.2012р. за №1696/22008.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом ( ч.1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до умов п. 2.3. договору №450-П1383/14 від 26.06.2014р. оплата здійснюється замовником протягом 60-ти банківських днів з дати підписання акту здачі-приймання сторонами.

Виходячи з умов договору №450-П1383/14 від 26.06.2014р. та вимог чинного законодавства України, колегія приходить до висновку, що строк виконання замовником свого обов'язку з оплати робіт, виконаних позивачем за спірним правочином, настав.

Доводи апелянта щодо завчасності підсипання акту №450-П1383/14 від 26.06.2014р. не спростовують обставин необхідності визначення строку оплати саме від дати складання вказаного акту, оскільки саме такий порядок визначено умовами укладеного між сторонами правочину, тобто, підписання означеного документу до моменту фактичного виконання робіт ніяким чином не змінює порядок визначення строків оплати за договором.

Проте, за твердженнями позивача, які підтверджені зі сторони відповідача, Державною науковою установою "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" свої обов'язки за договором виконано не було, роботи у обсягах виконаних позивачем, вартістю 3978,85 грн. не оплачено.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про задоволення позовних вимог Державного підприємства "Всеукраїнський науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" до Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" в частині стягнення основного боргу в сумі 3978,85 грн.

Посилаючись на порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором №450-П1383/14 від 26.06.2014р., заявником за період з 22.09.2014р. по 15.07.2016р. було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 216,82 грн. та інфляційні втрати в розмірі 2446,50 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку 3% річних, колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що розрахунок містить арифметичну помилку, а обґрунтованим є стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 216,64 грн.

Представлений заявником розрахунок інфляційних втрат є обґрунтованим та арифметично вірним.

Виходячи з викладеного, колегія приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 216,82 грн. та інфляційних втрат в сумі 2446,50 грн.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони розглядались місцевим господарським судом та не спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної наукової установи "Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 р. у справі № 910/13926/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.06.2017 р. у справі № 910/13926/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/13926/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді А.Г. Майданевич

Ю.Б. Михальська