Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

12 жовтня 2017 року Справа № 927/836/17

Позивач: Публічне акціонерне товариство Чернігівобленерго,

вул. Гонча (Горького), 40, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Камвольно суконна компанія «Чексіл», вул. Івана Мазепи (Щорса), 66, м. Чернігів, Чернігівська область, 14000

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 2494005,84 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_1 довіреність від 12.12.2016 за № 28/6783, представник

від відповідача:ОСОБА_2 довіреність від 20.01.2017 за № 5, представник

В судовому засіданні 12.10.2017 р., після закінчення оголошеної перерви в судовому засіданні 09.10.2017, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством Чернігівобленерго подано позов до Приватного акціонерного товариства «Камвольно суконна компанія «Чексіл» про стягнення заборгованості в сумі 2494005,84 грн., з якої 2200488,60 грн. борг за активну електроенергію спожиту у період з 01.06.2017 по 31.07.2017;243440,12 грн. борг за перевищення договірної величини електроспоживанняза той же період; 44041,79 грн. пені за період з 14.07.2017 по 31.08.2017; 5285,02 грн. трьох відсотків річних за той же період; 750,31 грн. інфляційних втрат за період з 14.07.2017 по 31.07.2017. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання електричної енергії № 1815 від 01.09.2008 та додатків до нього.

Позивач позовні вимоги у судових засіданнях 09.10.2017 та 12.10.2017 підтримав та просив суд задовольнити заявлений позов в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, повноважний представник відповідача у судових засіданнях 09.10.2017 та 12.10.2017 проти заявленого позову не заперечив та підтвердив наявність основного боргу за спожиту активну електроенергію у спірному періоді в сумі 2200488,60 грн., боргу за перевищення договірної величини електроспоживання в сумі 243440,12 грн., пені в сумі 44041,79 грн., відсотків річних в сумі 5285,02 грн. та інфляційних втрат в сумі 750,31 грн. за заявлені періоди. Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про розстрочення виконання судового рішення рівними частинами на 6 місяців, у відповідності до пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України. Заявлене клопотання відповідач обґрунтував складним фінансовим становищем підприємства, надавши до матеріалів справи звіт про фінансові результати за перше півріччя 2017 року, згідно якого підприємство відповідача є збитковим, розмір понесених збитків у першому півріччі 2017 року складає 6685 тис. грн. Відповідач ствердив, що стягнення державною виконавчою службою у примусовому порядку всієї суми заборгованості призведе до зупинки діяльності підприємства та, як наслідок його банкрутства та неможливості виконання судового рішення взагалі. В той же час, відповідач звернув увагу суду на очікування надходження у жовтні листопаді 2017 року коштів від контрагентів відповідача, достатніх для погашення наявної заборгованості перед позивачем у добровільному порядку. З огляду на вказані обставини, відповідач просив суд розстрочити виконання судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд , -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюється Законом України "Про ринок електричної енергії".

За приписами статті 4 ЗУ Про ринок електричної енергії учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір на постачання електричної енергії споживачу.

Згідно ч 1, 2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії», постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

01вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством енергопостачальна компанія «Чернігівобленерго» (новим найменуванням якого є Публічне акціонерне товариство «Чернігівобленерго», ) та Закритим акціонерним товариством «Камвольно суконна компанія «Чексіл» (новим найменуванням якого є Приватне акціонерне товариство «Камвольно суконна компанія «Чексіл», ) був укладений договір про постачання електричної енергії № 1815 (а.с.18-29).

Згідно розділу 1 договору позивач (постачальник) продає електричну енергію відповідачу (споживачу) для забезпечення потреб електроустановок відповідача (споживача) з приєднаною потужністю 54000 кВА, 60 кВт, а відповідач (споживач) оплачує позивачу (постачальнику) вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Точка продажу електричної енергії встановлюється згідно Додатків № 2/1, 2/2 «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» до цього договору (а.с. 23-24).

Статтею 276 Господарського кодексу України визначено, що загальна кількість енергії, що відпускається, визначається за погодженням сторін. Строки постачання енергії встановлюються сторонами у договорі виходячи, як правило, з необхідності забезпечення її ритмічного та безперебійного надходження абоненту. Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків за договором постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно п. 2.1. договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством та правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Згідно пункту 2.3.3 договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії за діючими у цей період тарифами по класах напруги, а також вносити всі інші платежі за розрахунковий період згідно з умовами Додатку № 3 до цього договору „Порядок розрахунків, Додатку № 4 до цього договору „Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та діючого законодавства.

Додатком № 3 Порядок розрахунків сторони встановили, що відповідач (споживач) здійснює оплату електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду, який встановлюється з 01 числа календарного місяця по 31 число цього календарного місяця включно, плановими платежами, при чому: перший плановий платіж, самостійно до 5-го числа розрахункового періоду у розмірі 50 % вартості заявленого обсягу споживання згідно договору, з урахуванням сальдо на початок розрахункового періоду; другий плановий платіж самостійно до 15 числа розрахункового періоду у розмірі 50 % вартості заявленого обсягу споживання згідно договору. Розмір планового платежу розраховується відповідачем самостійно як сума добутків визначених на наступний розрахунковий період рівнів тарифів відповідного класу напруги на очікуваний обсяг / частку очікуваного обсягу споживання електричної енергії. Остаточний розрахунок здійснюється не пізніше 3-х операційних днів з дня отримання рахунка (а.с. 25-26).

Згідно п. 7.5. договору, на підставі показів засобів обліку електричної енергії, умов Додатка № 4 до цього договору Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та замірів електричної потужності, проведених в установлені нормативними документами періоди максимального навантаження енергосистемами України, оформлюються такі документи: акт про використану електричну енергію (акт про прийняття передавання товарної продукції); акт результатів замірів електричної потужності. За наявності вводів на різних ступенях напруги та різних системах обліку покази надаються окремо за кожною точкою обліку.

Відповідно до Додатку № 4 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» до договору сторони погодили, що фактичні обсяги електричної енергії, спожитої протягом розрахункового періоду фіксуються відповідачем за показами розрахункових засобів обліку 31 числа кожного місяця/кварталу та заносяться в Акт-звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії, який не пізніше наступного дня за підписом відповідальної посадової особи надається позивачу, після чого відповідач отримує від позивача рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду. Постачальник має право самостійно, у вищевказаний термін, проводити зняття показів розрахункових приладів обліку, заносити в Акт звіт про зняття показань розрахункових приладів обліку електроенергії та надавати на погодження відповідальній посадовій особі споживача. Споживач не пізніше наступного дня отримує від постачальника рахунки на оплату спожитої електроенергії, інших платежів за розрахунковий період та Акт про використану (спожиту) електричну енергію протягом розрахункового періоду, який підписується споживачем та повертається постачальнику протягом 3 робочих днів від дня його отримання (а.с.27-28).

На виконання умов договору, споживачем у період з 01.06.2017 по 31.07.2017 спожито активної електроенергії обсягом 1626109 кВтгод на загальну суму 3068678,60 грн., що підтверджується актами про використану електричну енергію від 30.06.2017 на суму 1514288,65 грн. та від 31.07.2017 на суму 1554389,95 грн. Вказані акти підписані та скріплені печатками обох сторін (а.с. 30-31).

Відповідно до п. 2.2.4 договору, позивач (постачальник) зобовязується надавати відповідачу (споживачу) рахунки на оплату спожитої електроенергії та інших платежів за розрахунковий період у терміни визначені в Додатку № 3 до цього Договору „Порядок розрахунків.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки на оплату вартості спожитої активної електроенергії від 30.06.2017 за № 1815_06-2017 на суму 1514288,65 грн. (за червень 2017 року) та від 31.07.2017 за № 1815_07-2017 на суму 1554389,95 грн. (за липень 2017 року), (а.с.32-36, 39-43). Вказані рахунки були направлені позивачем 07.07.2017 та 04.08.2017 на юридичну адресу відповідача разом з супровідними листами від 07.07.2017 за № 12/3278 та від 04.08.2017 за № 12/3695, що отримані відповідачем 10.07.2017 та 07.08.2017 відповідно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень за №№ 138 та 877 (а.с. 37-38, 44-45).

Частинами 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що сума до сплати в рахунках визначена позивачем відповідно до встановлених тарифів, розміщених на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (www.nerc.gov.ua) (а.с.60-63).

Як встановлено судом, відповідачем у період з 01.06.2017 по 31.07.2017 спожито активну електричну енергію на підставі договору № 1815 від 01.09.2008 на загальну суму 3068678,60 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково розрахувався за вартість спожитої активної електроенергії у червні 2017 року на загальну суму 868190,00 грн., про що свідчить платіжне доручення від 19.06.2017 за № 1996 (а.с.52). Решту вартості спожитої у спірному періоді активної електроенергії в сумі 2200488,60 грн. (3068678,60 грн. 868190,00 грн.) відповідач у встановлений договором строк не оплатив, доказів сплати до суду не надав.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови договору, за вартість спожитої активної електроенергії у спірному періоді в повному обсязі у встановлений строк не розрахувався. На день подання позову до суду заборгованість відповідача за спожиту активну електроенергію за період з 01.06.2017 по 31.07.2017 складала2200488,60 грн.

Відповідно до пункту 3.1.3 договору постачальник має право визначати у порядку, передбаченого розділом 5 цього договору, величини споживання електричної енергії та потужності.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік відповідач не пізніше 01 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток «Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»).У разі ненадання відповідачем зазначених відомостей у встановлений термін, розмір очікуваного споживання електричної енергії (потужності) на наступний рік встановлюється позивачем на рівні відповідних періодів поточного року.

Судом встановлено, що відповідачем не було надано позивачу у встановлений договором строк відомості щодо очікуваного обсягу споживання електричної енергії на 2017 рік, у звязку з чим позивачем такі обсяги було встановлено самостійно, виходячи зі рівня споживання за аналогічний період у 2016 році.

З матеріалів справи вбачається, що у червні 2016 року рівень споживання електричної енергії щодо точки обліку ОСОБА_3 Мазепи, 66, м. Чернігів встановлено у розмірі 666972 кВтгод згідно акту про використану електричну енергію від 30.06.2016 року та рахунку на оплату від 30.06.2016 за № 1815_06-2016 (а.с.69, 166-170); щодо точки обліку ТП-24 Ушин., 10, м. Чернігів рівень споживання електричної енергії встановлено на рівні максимально можливого у розмірі 4380 кВтгод (6 кВт х 730 год) (а.с.165, 182-183). Таким чином, виходячи з аналогічного періоду попереднього року, ліміт споживання електричної енергії у червні 2017 року склав 671352 кВтгод (666972 кВтгод + 4380 кВтгод).

В той же час, у липні 2016 року рівень споживання електричної енергії щодо точки обліку ОСОБА_3 Мазепи, 66, м. Чернігів встановлено у розмірі 795437кВтгод згідно акту про використану електричну енергію від 31.07.2016 року та рахунку на оплату від 31.07.2016 за № 1815_07-2016 (а.с.69, 172-175); щодо точки обліку ТП-24 Ушин., 10, м. Чернігів рівень споживання електричної енергії встановлено на рівні максимально можливого у розмірі 4380 кВтгод (6 кВт х 730 год) (а.с.171, 182-183). Таким чином, виходячи з аналогічного періоду попереднього року, ліміт споживання електричної енергії у липні 2017 року склав 799817кВтгод (795437кВтгод + 4380 кВтгод).

Згідно актів про використану електричну енергію від 30.06.2017 та 31.07.2017 (а.с. 30-31), в розрахунковий період з 01.06.2017 по 30.06.2017 та з 01.07.2017 по 31.07.2017 відповідачем було спожито 803454 кВтгод та 822655 кВтгод, при встановленому очікуваному обсягу споживання на рівні 671352 кВт год (666972 кВт год + 4380 кВт год) та 799817 кВтгод (795437 кВт год + 4380 кВт год), що перевищує договірні обсяги електроспоживання за розрахункові періоди на 132102 кВт год (щодо точки обліку ОСОБА_3 Мазепи, 66, м. Чернігів) (1-й клас напруги) (червень 2017 рік) та 22838 кВт год, з яких 22178 кВт год - щодо точки обліку ОСОБА_3 Мазепи, 66, м. Чернігів (1-й клас напруги) та 660 кВт год - щодо точки обліку ТП-24 Ушин., 10, м. Чернігів (2-й клас напруги) (липень 2017 року).

Пунктом 6.16 Правил користування електричної енергії встановлено, що обсяг перевищення договірних величин споживання електричної енергії та/або величини потужності протягом розрахункового періоду оплачується споживачами постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом відповідно до законодавства України та договору.

Пунктом 4.2.2. договору сторони погодили, що за перевищення протягом розрахункового періоду договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього договору, відповідач сплачує позивачу двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин.

Позивачем було здійснено розрахунок суми підвищеної оплати за спожиту понад договірну величину електричну енергію за червень 2017 року та за липень 2017 року на загальну суму 243440,12 грн., та виставлено відповідачу до оплати рахунки № 2D1815_06-2017 від 30.06.2017 на суму 207479,40 грн. та № 2D1815_07-2017 від 31.07.2017 на суму 35960,72 грн. (а.с. 46, 49).

Зазначені рахунки разом з супровідними листами від 07.07.2017 за № 12/3278 та від 04.08.2017 за № 12/3695 були направлені позивачем на юридичну адресу відповідача 07.07.2017 та 04.08.2017, та отриманні останнім 10.07.2017 та 07.08.2017 відповідно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №№ 138 та 877 (а.с.47-48, 50-51).

Судом встановлено, що позивач визначив вартість електричної енергії спожитої відповідачем понад договірний обсяг споживання виходячи із середньозваженого тарифу з посиланням на п.6.17 Правил..

Пунктом 6.17 Правил користування електричної енергії встановлено, що у разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії за розрахунковий період споживачем, яких розраховується за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф, він за обсягом перевищення сплачує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії підвищену згідно з законом вартість різниці між фактично спожитим та договірним обсягом електричної енергії за середньозваженим тарифом.

Таким чином, при визначені вартості електроенергії, спожитої понад договірний обсяг споживання, середньозважений тариф застосовується для споживача, яких розраховується за електроенергію за тарифами, диференційованими за періодами часу, або якщо відповідно до договору для споживача протягом розрахункового періоду змінювався тариф.

Виходячи з умов договору від 01.09.2008 за № 1815, зокрема Додатків №№ 3-4 до нього, розрахунковий період для споживача триває з 01 числа календарного місяця по 31 число цього календарного місяця включно, вартість спожитої електричної енергії визначається виходячи із однозмінного тарифу.

З матеріалів справи вбачається, що у розрахунковому періоді, яким є календарний місяць, тариф, за яким розраховується вартість електричної енергії, не змінювався, тобто правових підстав для застосування середньозваженого тарифу при визначені вартості електричної енергії, спожитої понад договірний обсяг, не має, а від так вартість електричної енергії, спожитої понад договірний обсяг, має бути розрахована виходячи з діючих тарифів у відповідних розрахункових періодах: за червень 2017 року за тарифом у розмірі 1,56819 грн. для першого класу напруги та у розмірі 2,01274 грн. для другого класу напруги; за липень 2017 року у розмірі 1,57182 грн. для першого класу напруги та у розмірі 2,02011 грн. для другого класу напруги.

Судом було проведено перерахунок вартості електричної енергії спожитої відповідачем понад договірну величину споживання у період з 01.06.2017 по 31.07.2017, з урахуванням діючих у спірному періоді тарифів для споживачів згідно з класами напруги, та встановлено, що загальна вартість спожитої відповідачем активної електроенергії понад договірну величину у спірному періоді складає 243355,45 грн. (132102 кВт год х 1,5682 грн./кВт год) + (22178 кВт год х 1,57182 грн./кВт год) + (660 кВт год х 2,02011 грн./кВт год).

У відповідності зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно вимог ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог зазначених правових норм, взяті на себе зобовязання не виконав, за спожиту активну електроенергію та за перевищення договірної величини електроспоживання у період з 01.06.2017 по 31.07.2017 не розрахувався, на час розгляду справи фактичних доказів виконання зобовязань по сплаті спірних сум не надав, суд з урахуванням вищезазначеного, доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу за активну електроенергію в повному обсязі в сумі 2200488,60 грн. та в частині стягнення боргу за перевищення договірної величини електроспоживання частково в сумі 243355,45 грн.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

За визначенням статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно п. 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3.-2.3.4. договору, з порушенням термінів, визначених у Додатку № 3 „Порядок розрахунків до цього договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожний день прострочення платежу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Керуючись умовами пункту 4.2.1 договору та приписами ст. 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 750,31 грн. інфляційних нарахувань за період з 14.07.2017 по 31.07.2017; 5285,02 грн. відсотків річних за період з 14.07.2017 по 31.08.2017 та 44041,79 грн. пені за той же період.

Враховуючи прострочення відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості спожитої активної енергії, суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін та перевіривши розрахунки, наявні в матеріалах справи (а.с.53-55), дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних нарахувань, трьох відсотків річних та пені в повному обсязі.

Відповідачем у судовому засіданні 09.10.2017 було заявлено клопотання про розстрочку виконання судового рішення рівними частинами на 6 календарних місяців, на підставі пункту 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України (а.с.79-83). Обґрунтовуючи заявлене клопотання, відповідач зазначив, що підприємство відповідача перебуває в дуже складному фінансовому стані та не в змозі одразу погасити всю суму боргу перед позивачем в добровільному порядку. Так, ПрАТ «КСК «Чексіл»є великим промисловим підприємством, що займається виробництвом тканини, з кількістю працюючих близько 500 чоловік. За результатами звіту про фінансові результати за перший квартал 2017 року відповідач є збитковим підприємством, зі збитками за перше півріччя 2017 року 6685 тис. грн. (а.с.87-92). Основними витратами відповідача є оплата енергоресурсів, заробітної плати, єдиного соціального внеску, кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Так, щомісячно підприємство відповідача повинно здійснювати оплати: за спожиту енергію у вигляді пару в середньому 1000000,00 грн. (а.с.93-94); за спожиту електроенергію в середньому 1500000,00 грн.; заробітної плати в сумі близько 2200000,00 грн.; єдиного соціального внеску в сумі близько 470000,00 грн.; Пенсійному фонду України по відшкодуванню пільгових пенсій в сумі близько 190000,00 грн. (а.с.95-104); кредиту та відсотків за користування кредитними коштами банку в сумі близько 2000000,00 грн. (а.с.105-119); за необхідну для виготовлення продукції сировину, матеріали в середньому близько 7200000,00 грн. (а.с.120-151).

Відповідач пояснив, що на фоні підвищення вартості енергоресурсів, сировини, матеріалів, індексу інфляції, на підприємстві відповідача значно зменшилась кількість замовлень на виготовлення продукції, що призвело до затримок у виплаті заробітної плати та несвоєчасного розрахунку з контрагентами, в тому числі з позивачем. Окрім того відповідач зауважив, що почав активно здійснювати поставку продукції державним замовникам, що за умовами договорів поставки проводять розрахунок за 30 робочих днів. Така форма оплати не відповідає економічній політиці підприємства, і є вкрай невигідною для нього, оскільки вимагає наявності у вільному обігу значної суми грошових коштів на закупівлю сировини та матеріалів для виготовлення продукції.

Відповідач звернув увагу суду, що складна фінансова ситуація змусила його зменшити кількість робочих часів працівників підприємства шляхом запровадження 4-х денного робочого тижня без скорочення штату та перейти в режим жорсткої економії (а.с.152-156). Разом з тим, відповідач ствердив, що не зважаючи на всю складність фінансового стану, ПрАТ «КСК «Чексіл» продовжує свою господарську діяльність, поступово нарощує обсяги виробництва та буде в змозі добровільно погасити заборгованість перед позивачем протягом 6-ти місяців, сплачуючи борг рівними частинами. Розстрочення виконання судового рішення дозволить відповідачу уникнути зупинки діяльності підприємства, зберегти робочі місця та своєчасно виконати поточні грошові зобовязання, в тому числі перед позивачем. Натомість примусове стягнення всієї суми боргу державною виконавчою службою призведе до арешту майна та рахунків підприємства, що повністю зупинить його діяльність та, як наслідок, призведе до банкрутства. Разом з тим, відповідач повідомив суд про очікування надходження додаткових грошових коштів у жовтні листопаді 2017 року за договором поставки № 017300 від 09.08.2017 та за контрактом № 558300 від 20.10.2015.

Позивач проти розстрочення виконання судового рішення заперечив, посилаючись на власні грошові зобовязання перед ДП «Енергоринок» згідно договору від 30.03.2007 за № 3984/02 (а.с.202-219) та пояснив, що кошти які надходять від ПрАТ КСК «Чексіл» за споживання електричної енергії закладені ним в структуру тарифу на рік та погоджені з НКРЕ. Позивач зауважив, що несвоєчасне надходження таких коштів призведе до порушення ПАТ «Чернігівобленерго» вимог чинного законодавства та його фінансової нестабільності, що в результаті негативно відобразиться на споживачах електричної енергії у Чернігівській області.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочення виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим у визначений строк. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо звернути стягнення тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство відповідача дійсно знаходиться в скрутному матеріальному становищі, однак відповідачем вживаються всі можливі заходи для погашення наявної заборгованості перед контрагентами, у тому числі перед позивачем.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши повноважних представників сторін, суд, виходячи з того, що стягнення всієї суми заборгованості перед позивачем в примусовому порядку може призвести до зупинки господарської діяльності відповідача, що утруднить або взагалі зробить неможливим виконання судового рішення, прийшов до висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та розстрочення виконання судового рішення строком на 3 календарних місяці, з огляду на те, що на кінець поточного року відповідач очікує надходження додаткових коштів від своїх контрагентів.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 37406,35 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Камвольно суконна компанія «Чексіл» (14014, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, , п/р 0531 у Чернігівській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» м. Чернігів, МФО 353014) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Гонча, 40, , на поточний рахунок із спеціальним режимом використання № 2791 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353,60 грн. основного боргу та 243355,45 грн. боргу за перевищення договірної величини електроспоживання, розстрочивши виконання рівними частинами на 3 календарних місяці наступними платежами зі строком предявлення наказів до виконання:

- до 31 жовтня 2017 року - 814614,69 грн., з яких 571259,24 грн. основного боргу, 243355,45 грн. боргу за перевищення договірної величини електроспоживання;

- до 30 листопада 2017 року 814614,68 грн. основного боргу;

- до 31 грудня 2017 року 814614,68 грн. основного боргу.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Камвольно суконна компанія «Чексіл» (14014, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, , п/р 0531 у Чернігівській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» м. Чернігів, МФО 353014) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Гонча, 40, , на поточний рахунок № 2791 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553) 44041,79 грн. пені, 5285,02 грн. трьох відсотків річних, 750,31 грн. інфляційних нарахувань,розстрочивши виконання рівними частинами на 3 календарних місяці наступними платежами зі строком предявлення наказів до виконання:

- до 31 жовтня 2017 року 16692,38 грн., з яких 10657,05 грн. пені, 5285,02 грн. відсотків річних та 750,31 грн. інфляційних нарахувань;

- до 30 листопада 2017 року 16692,37 грн. пені;

- до 31 грудня 2017 року 16692,37 грн. пені.

4.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Камвольно суконна компанія «Чексіл» (14014, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, 66, , п/р 0531 у Чернігівській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» м. Чернігів, МФО 353014) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівобленерго» (14000, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Гонча, 40, , на поточний рахунок № 2791 в філії Чернігівське обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 353553) 37406,35 грн. судового збору.

5. В решті позову відмовити.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 12.10.2017

Суддя І.Г.Мурашко