ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року Справа № 922/4638/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Катеринчук Л.Й. (головуючого), Куровського С.В., Удовиченка О.С.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТ-Ресурс"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 19.06.2017
у справі Господарського суду№ 922/4638/16 Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЛТ-Ресурс"
доРегіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерства енергетики та вугільної промисловості України
провизнання договору укладеним
в судовому засіданні взяли участь представники:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТ-Ресурс": не з'явилися,
Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області: Васильківська В.Є. (довіреність №135 від 27.10.2016),
Міністерства енергетики та вугільної промисловості України: Старушкевич У.М. (довіреність №05/2017 від 12.01.2017).

В С Т А Н О В И В :

23.12.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛТ-Ресурс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (далі - відповідача) про визнання укладеним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме: нежитлових приміщень у будинку, загальною площею 5006,5 кв.м. (основною площею 3206,2 кв.м., допоміжною площею 1800,3 кв.м.), розміщених у 5-ти поверховому головному адміністративно-виробничому будинку за адресою: 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 18, з моменту набрання законної сили рішенням суду у справі за даним позовом в редакції, визначеній позивачем в прохальній частині позовної заяви, на підставі частини 3 статті 9 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" (том 1, а.с. 5 - 62).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.12.2016 порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 17.01.2017, який ухвалою суду від 17.01.2017 відкладено на 26.01.2017 (том 1, а.с. 2 - 4, 112 - 115).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26.12.2016 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" (далі - третя особа-1) та Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (далі - Міненерговугілля, третя особа-2) (том 1, а.с. 2 - 4).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.01.2017 виключено Державне підприємство "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (том 1, а.с. 112 - 115).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.01.2017 (суддя Присяжнюк О.О.) задоволено позовні вимоги та визнано укладеним між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛТ-Ресурс" договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, а саме: нежитлових приміщень у будинку, загальною площею 5006,5 кв.м. (основною площею 3206,2 кв.м., допоміжною площею 1800,3 кв.м.), розміщених у 5-ти поверховому головному адміністративно-виробничому будинку за адресою: 61045, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 18, з моменту набрання рішенням суду у справі за даним позовом законної сили в редакції, викладеній у резолютивній частині зазначеного рішення; стягнено з відповідача на користь позивача 1 600 грн. судового збору (том 1, а.с. 158-172).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач та третя особа-2 звернулися до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просили скасувати рішення суду першої інстанції від 26.01.2017 як таке, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та за умов неповноти встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати скаржників за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Медуниця О.Є., судді: Пушай В.І., Гребенюк Н.В.) апеляційні скарги відповідача та третьої особи-2 задоволено, рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2017 скасовано, прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; стягнено з позивача на користь відповідача та третьої особи-2 по 1 760 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги (том 2, а.с. 92 - 102).

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просив скасувати постанову апеляційного суду від 19.06.2017, а рішення суду першої інстанції від 26.01.2017 залишити без змін, обґрунтовуючи порушенням судом апеляційної інстанції положень статті 19 Конституції України, статті 6 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", статей 9, 10 Закону України "Про оренду державного і комунального майна", статті 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції з 19.01.2013, пунктів 1, 7 Положення про Постійну комісію щодо розпорядження державним майном, що належить до сфери управління Міненерговугілля, та майном господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави, затвердженого наказом Міненерговугілля №450 від 17.06.2014, статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позивач доводить безпідставність відмови апеляційного суду у задоволенні позовних вимог про визнання укладеним договору оренди спірного нерухомого майна, що належить до державної власності, з посиланням на обставини неодержання відповідачем, як орендодавцем, протягом п'ятнадцяти днів з моменту надходження до Міненерговугілля, як органу управління спірним майном, заяви про оренду позивачем спірного нерухомого майна, висновку Міненерговугілля щодо умов договору оренди або про відмову в його укладенні, що в силу положень частини 3 статі 9 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" свідчить про погодження Міненерговугілля укладення між позивачем та відповідачем договору оренди спірних нежитлових приміщень. Також, позивач зазначив про недопустимість як доказу у справі листа Міненерговугілля за №04/12-9426 від 07.09.2016 про відмову в погодженні укладення спірного договору оренди нерухомого майна, оскільки його складено з порушенням вимог чинного законодавства щодо порядку управління державним майном, що належить до сфери управління Міненерговугілля. Позивач доводить помилковість висновків апеляційного суду про необхідність погодження укладення договору оренди із розпорядником майна третьої особи-1, на балансі якої обліковується спірне нерухоме майно, так як умови спірного договору були погоджені Міненерговугілля ще до моменту порушення щодо третьої особи-1 провадження у справі про банкрутство. Також, позивач зазначив, що відмова Міненерговугілля у передачі в оренду спірного державного майна суперечить положенням частини 4 статті 9 Закону України "Про оренду державного і комунального майна" щодо виключного переліку підстав для відмови орендодавця в укладенні договору оренди державного майна.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку постанову апеляційного суду від 19.06.2017 та рішення суду першої інстанції від 26.01.2017 на предмет повноти встановлених обставин справи та правильності їх юридичної оцінки, перевіривши застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, вислухавши представників відповідача - Васильківську В.Є. та третьої особи-2 - Старушкевич У.М., дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з такого.

Положеннями статті 638 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частин 1, 2 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Законом України "Про оренду державного та комунального майна" визначено порядок передачі державного та комунального майна в оренду фізичним та юридичним особам з метою забезпечення підвищення ефективності його використання.

Положеннями статей 4, 5, 6 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що об'єктами оренди за цим Законом є, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств, орендодавцем яких є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва. Орендарями згідно з цим Законом можуть бути, зокрема, господарські товариства.

Статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено порядок укладення договору оренди. Так, фізичні та юридичні особи, які бажають укласти договір оренди, направляють заяву, проект договору оренди, а також інші документи згідно з переліком, що визначається Фондом державного майна України (далі - матеріали), відповідному орендодавцеві, зазначеному у статті 5 цього Закону. У разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном, який розглядає подані йому матеріали і протягом п'ятнадцяти днів після їх надходження надсилає орендодавцеві висновки про умови договору оренди або про відмову в укладенні договору оренди. Якщо орендодавець не одержав у встановлений термін висновків органу, уповноваженого управляти державним майном, дозволу, відмови чи пропозицій від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, укласти договір оренди нерухомого майна з бюджетною установою, організацією, висновків органу Антимонопольного комітету України, укладення договору оренди вважається з цими органами погодженим. Орендодавець відмовляє в укладенні договору оренди в разі, якщо орган, уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди.

Отже, щодо державного майна законодавцем визначено обов'язок орендодавця погоджувати його передачу в оренду фізичним та юридичним особам з органом, що здійснює управління відповідним державним майном. При цьому, відмова органу управління майном в погодженні укладення договору оренди є підставою для відхилення орендодавцем пропозиції орендаря щодо укладення договору оренди державного майна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 22.08.2016 позивач звернувся до відповідача із заявою про передачу в оренду індивідуально визначеного нерухомого державного майна: нежитлових приміщень у будинку, загальною площею 5005,1 кв.м. (основною площею 3271,7 кв.м., допоміжною площею 1733,4 кв.м.), які розміщені у 5-ти поверховому головному адміністративно-виробничому будинку за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 18, що перебуває на балансі Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" з метою розміщення офісу строком на 2 роки та 11 місяців (том 1, а.с. 29).

Судами встановлено, що відповідно до довідки третьої особи-1 №02-84 від 22.08.2016, нежитлові приміщення у будинку, загальною площею 5005,1 кв.м., за адресою: м. Харків, вул. Отакара Яроша, 18 є вільними, у зв'язку з чим балансоутримувач надає згоду на проведення конкурсу на право оренди зазначеного державного майна (том 1, а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 25.08.2016 відповідач, як орендодавець, листом за №43-4628 звернувся до Міненерговугілля, як органу, уповноваженого на управління майном третьої особи-1, про надання згоди на передачу в оренду спірного нерухомого майна (том 1, а.с. 32).

Судами встановлено, що звертаючись з позовними вимогами до відповідача про визнання договору оренди укладеним, позивач виходив з того, що у встановлений частиною 3 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" п'ятнадцятиденний строк відповідач, як орендодавець, не одержав висновків Міненерговугілля про умови договору оренди спірного нерухомого майна або про відмову в його укладенні, так як лист Міненерговугілля №04/12-9426 від 07.09.2016, яким відмовлено в укладенні договору оренди, отримано відповідачем лише 07.10.2016, що свідчить про погодження укладення спірного договору з органом управління нерухомим майном відповідно до абзацу 4 частини 3 статті 9 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що Міненерговугілля розглянуло лист відповідача за №43-4628 від 25.08.2016 щодо передачі в оренду позивачу спірних нежитлових приміщень та відмовило в укладенні договору оренди спірного нерухомого майна листом за вих. №04/12-9426 від 07.09.2016, який було одержано відповідачем 10.10.2016 (вх. №07/9522) (том 1, а.с. 33).

Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги про визнання договору оренди укладеним, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили дату фактичного надіслання Міненерговугілля листа за вих. №04/12-9426 від 07.09.2016 на адресу відповідача-орендодавця поштовим відправленням, що в силу частини 4 статті 51 ГПК України вважалася б датою направлення відповідачу висновків органу управління спірним нерухомим майном на предмет можливості його передачі в оренду позивачу.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що встановивши обставини порушення щодо третьої особи на стороні позивача - Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" справи про банкрутство №922/2958/16, внаслідок чого передача в оренду спірного державного майна, як такого, що закріплене за боржником на праві господарського відання та відповідно до частини 8 статті 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" може бути передано в оренду тільки за погодженням із розпорядником майна боржника, та з врахуванням особливостей провадження у справі про банкрутство щодо строків здійснення окремих процедур банкрутства судам першої та апеляційної інстанцій належало залучити до участі у даній справі третьою особою діючого розпорядника майном боржника Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" у справі №922/2958/16, встановити погодження ним усіх умов спірного договору оренди в судовому засіданні за участі сторін договору, зокрема, щодо строку дії договору оренди, який виходить за межі тривалості процедур банкрутства.

Також, матеріалами справи підтверджується прийняття до моменту порушення провадження у справі рішення органу управління Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, оформленого Наказом №621 від 30.09.2016 про реорганізацію Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" шляхом приєднання до Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості "Південдніпрошахт" (том 1, а.с. 47), проведення якої може мати наслідком втрату статусу юридичної особи Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" та необхідність залучення до участі у справі її правонаступника - Державного підприємства "Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості "Південдніпрошахт".

Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанції правовий статус третьої особи - Державного підприємства "Державний науково-дослідний інститут організації і механізації шахтного будівництва" (як юридичної особи чи структурного підрозділу) не досліджувався. Зазначені обставини мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній справі, оскільки за наслідком їх встановлення визначається законний балансоутримувач спірного державного майна та особа, чиї права та обов'язки, як володільця та користувача спірним майном, можуть бути порушені рішенням суду про укладення договору оренди спірного майна в редакції, запропонованій позивачем.

Отже, судами порушено вимоги статей 27, 34, 43 ГПК України на предмет встановлення правового статусу третьої особи на стороні позивача у справі, необхідності залучення третьою особою розпорядника майном, який наділений спеціальним статусом щодо майна боржника при укладенні договорів оренди щодо майна, яке перебуває в господарському віданні суб'єкта банкрутства.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, приймаючи рішення про укладення спірного договору оренди в редакції, запропонованій позивачем, суду належить дати оцінку даному договору на предмет його відповідності вимогам цивільного законодавства, законодавства про банкрутство, оскільки предмет оренди перебуває у господарському віданні юридичної особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, та мотивувати необхідність укладення такого договору вимогами розумності та справедливості. Колегія суддів касаційного суду зазначає про відсутність у рішенні суду першої інстанції мотивації на предмет необхідності укладення даного договору, виходячи з вимог розумності та справедливості.

З огляду на зазначені порушення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 1119 ГПК України, дійшла висновку про скасування постанови Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2017 та направлення справи на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

При новому розгляді справи судам належить дослідити обставини фактичного надіслання повідомлення про відмову в укладенні договору оренди шляхом його здачі до відділення поштового зв'язку (частина 4 статті 51 ГПК України), правовий статус третьої особи на стороні позивача на предмет перебування саме у його володінні та користуванні спірного державного майна з огляду на початок реорганізації третьої особи шляхом перетворення в структурний підрозділ згідно рішення органу управління, необхідність залучення до участі у справі розпорядника майном третьою особи, яка перебуває у процедурі банкрутства, якщо буде встановлено, що спірне державне майно продовжує перебувати на праві повного господарського відання в суб'єкта банкрутства, встановити відповідність вимогам розумності та справедливості, згідно статей 6, 627 ЦК України, позовних вимог у даній справі про укладення спірного договору оренди в редакції, запропонованій позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛТ-Ресурс" задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 та рішення Господарського суду Харківської області від 26.01.2017 у справі №922/4638/16 скасувати.

Справу №922/4638/16 направити на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Головуючий Л.Й. Катеринчук

Судді С.В. Куровський

О.С. Удовиченко