КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2017 р. Справа№ 910/5289/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Жук Г.А.

Секретар судового засідання: Степанець О.В.

від позивача - Храмов Я.М., довіреність №6 від 01.01.2017 року,

від відповідача - не з'явилися,

розглянувши апеляційну скаргу

Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

на рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року

у справі №910/5289/17 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське"

про стягнення 19991,85 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2017 року Приватне акціонерне товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" про стягнення 19991,85 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності встановленої в судовому порядку вини страхувальника у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Не погодившись із вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року у справі №910/5289/17 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, в неповному обсязі з'ясував обставини справи, зокрема, на думку апелянта страховику цивільно-правової відповідальності - відповідачу для прийняття рішення у справі не потрібно отримувати постанову суду в адміністративній справі про притягнення особи, відповідальність якої застрахована, до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Як вказує скаржник, позивач надав всі документи, передбачені ст. 35 Закону, необхідні відповідачу для прийняття рішення у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 року у справі №910/5289/17 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року у справі №910/5289/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Сітайло Л.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 08.08.2017 року.

У зв'язку з перебуванням судді Сітайло Л.Г., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Сітайло Л.Г. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року у справі №910/5289/17 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Чорногуз М.Г. Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 року у справі №910/5289/17 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року у справі №910/5289/17 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Жук Г.А., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 04.10.2017 року.

В судове засіданні 04.10.2017 року Представник позивача надав усні пояснення по суті спору, просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що відповідача був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах страви, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Місцевим господарським судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 10.07.2013 року між позивачем (за договором - страховик) та ТОВ "ОТП Лізинг" (за договором - страхувальник) було укладено Договір страхування №250569767.13, за умовами якого страховиком застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля "Renault", державний номер НОМЕР_1. (а.с. 13-15).

28.01.2014 року у с. Безіменні, Новоазовського району, Донецької області, сталася ДТП за участю автомобіля "ІЖ", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля "Renault", державний номер НОМЕР_1.

В матеріалах справи наявна довідка №9340808 про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якої дорожньо-транспортна пригода 28.01.2014 року сталася внаслідок порушення правил проїзду перехресть ОСОБА_5. (а.с. 19).

Судом першої інстанції також встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля "ІЖ", державний номер НОМЕР_2 застрахована у відповідача згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2971882. (ліміт відповідальності - 100 000 грн., франшиза - 510, 00 грн., строк дії договору з 18.05.2013 року по 17.05.2014 року). (а.с. 88).

Відповідно до висновку №79/03 від 13.03.2014 року експертного авто товарознавчого дослідження за фактом заподіяння ушкоджень автомобілю "Renault", державний номер НОМЕР_1 вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Renault", державний номер НОМЕР_1 на момент проведення даного дослідження становить 19 014, 57 грн. (а.с. 20-23).

Згідно з рахунком фактурою №КЛ00000757 від 13.03.2014 року виставленого ТОВ «Кронас-Логістік» вартість ремонту автомобіля "Renault", державний номер НОМЕР_1 становить 21 043, 75 грн. (а.с. 29).

Також, в матеріалах справи наявний страховий акт №113456 від 30.04.2014 року, відповідно до якого позивачем визнано ДТП страховим випадком, та за умовами страхування підлягає відшкодуванню 20 504, 85 грн. (а.с. 30).

Як вбачається із платіжного доручення №4550 від 28.05.2014 року, позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 20 501,85 грн. (а.с. 31).

Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимога Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" про відшкодування шкоди у порядку регресу в розмірі 19 991, 85 грн. (у межах фактичних витрат з урахуванням франшизи у розмірі 510, 00 грн.).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що до нього перейшло право вимоги до відповідача щодо відшкодуванням останнім коштів, які були сплачені ним його страхувальнику, за пошкоджену машину, внаслідок ДТП, що відбулось через неправомірні дії страхувальника відповідача.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (ст. 993 ЦК України).

Аналогічні положення містять й приписи ст. 27 Закону України «Про страхування», адже до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм закону, до позивача в межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування потерпілій особі перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України).

Якщо цивільно-правова відповідальність перед третіми особами застрахована у певного страховика, останній стає відповідальною особою, адже внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик в межах страхової суми несе відповідальність за завдану застрахованою ним особою шкоду. Він бере на себе всю відповідальність за свого страхувальника за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоди, оскільки застрахував такий страховий ризик, як відповідальність за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду.

З огляду на наведене, саме винна особа (або особа, відповідальна за збиток), повинна компенсувати сплачене страхове відшкодування новому кредитору (в даному випадку позивачу).

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, при цьому за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.8 Постанови Пленему Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" №4 від 01.03.2013 року спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Проте, в матеріалах справи немає доказів вини водія ОСОБА_5 у вчиненні ДТП за відсутності постанови суду про визнання його винним.

Колегія суддів не бере до уваги довідку №9340808 про дорожньо-транспортну пригоду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (презумпція невинуватості).

На підставі ст. 221 КУпАП виключно судами розглядаються справи про передбачені ст. 124 КУпАП адміністративні правопорушення (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів звертає увагу, що посилання в довідці №9340808 щодо порушень ОСОБА_5, не підтверджує встановлення вини останнього у скоєнні ДТП, оскільки встановлення вини особи у вчиненні такого адміністративного правопорушення, як порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст.124 КУпАП), має здійснюватися саме постановою місцевого районного суду загальної юрисдикції у справі про адміністративне правопорушення, яка відповідно до ст.. 35 ГПК України є обов'язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_5, який керував транспортним засобом "ІЖ", державний номер НОМЕР_2, у завданні такої шкоди не встановлена у передбаченому чинним законодавством порядку.

Як вірно досліджено місцевим господарським судом, ОСОБА_5, цивільно-правова відповідальність якого, як особи, яка експлуатує автомобіль "ІЖ", державний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/2971882 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (приймав участь у спірній ДТП, однак будь-яких належних та допустимих в розумінні ст. 34 ГПК України доказів, які б підтверджували встановлення вини цієї особи та притягнення її до адміністративної відповідальності, як то постанова районного суду або матеріали слідчих органів по ДТП в матеріалах справи відсутні.

Відтак, за недоведеності належними та допустимими засобами доказування протиправної поведінки і вини громадянина ОСОБА_5 у скоєнні ДТП та вчинення ним адміністративного правопорушення у вигляді порушення Правил дорожнього руху України, що спричинило пошкодження застрахованого позивачем автомобіля, та враховуючи, що висновок про наявність вини не може ґрунтуватися лише на довідці про дорожньо-транспортну пригоду, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП (виплатити страхове відшкодування).

Вказаної позиції також дотримується Вищий господарський суд України в постанові №910/14459/16 від 24.05.2017 року та №910/20412/16 від 06.07.2017 року.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року у справі № 910/5289/17 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 01.06.2017 року у справі № 910/5289/17 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/5289/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

Г.А. Жук