КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Справа№ 911/285/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: не з'явилися;

Від відповідача-1: ОСОБА_2 - представник;

Від відповідача-2: ОСОБА_2 - представник;

Від третьої особи-1: Буковинський В.С.- представник;

розглянувши апеляційну скаргу Фонду комунального майна Вишгородського району

на рішення Господарського суду Київської області від 12.06.2017

у справі № 911/285/17 (суддя Карпечкін Т.П.)

за позовом Фонду комунального майна Вишгородського району

до 1)Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

2) Приватного підприємства "Українська маркетингова группа"

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунального закладу "Вишгородська центральна районна лікарня"

про витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Фонд комунального майна Вишгородського району звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про витребування майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що оскільки відповідач не повернув позивачу і балансоутримувачу об'єкт оренди, з метою досудового врегулювання спору, 19.07.2016 балансоутримувач за узгодженням з позивачем надіслав відповідачеві претензію про порушення умов договору оренди, але відповідач відхилив дану претензію.

Крім того, відповідач не надсилав жодного листа до позивача з проханням про надання згоди на продовження договору оренди чи повідомлення про намір скористатися пререважним правом на укладення договору на новий строк, що свідчить про відсутність у нього намірів використати це право.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.03.2017 було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне підприємство "Українська маркетингова группа" та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Комунальний заклад "Вишгородська центральна районна лікарня".

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.06.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, Фонд комунального майна Вишгородського району звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.06.2017 та прийняти нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначив що судом першої інстанції не було взято до уваги положення статті 777 Цивільного кодексу України, та аналогічні норми визначені статтею 285 Господарського кодексу, які регулюють переважне право орендаря на укладення договору на новий строк.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фонду комунального майна Вишгородського району у справі №911/285/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Куксова В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 апеляціну скаргу Фонду комунального майна Вишгородського району прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 15.08.2017.

14.08.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та від представника відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Розпорядженням начальника управління Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 № 09-53/3193/17, у зв'язку із перебування судді Куксова В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/285/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Фонду комунального майна Вишгородського району у справі №911/285/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 апеляційну скаргу Фонду комунального майна Вишгородського району прийнято до провадження новою колегією суддів.

В судове засідання, призначене на 15.08.2017, повноважні представники відповідачів -1 та -2 не з'явилися.

Враховуючи наведене, у зв'язку з неявкою в судове засідання повноважних представників відповідачів -1 та -2, а також з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, нова колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку, про необхідність відкладення розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2017 розгляд апеляційної скарги Фонду комунального майна Вишгородського району відкладено на 12.10.2017.

31.08.2017 через відділ документального забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшло заперечення проти апеляційної скарги, в якому відповідач-2 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

11.10.2017 через відділ документального забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

В судовому засіданні, призначеному на 12.10.2017, представники відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи-1 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Повноважні представники позивача, 12.10.2017 в судове засідання не з'явились.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Вислухавши думку представників відповідача-1, відповідача-2 та третьої особи-1, та наявне в матеріалах справи клопотання позивача про розгляд справи без участі повноважного представника, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15.05.2013 між Фондом комунального майна Вишгородського району та Приватним підприємством "Українська маркетингова група" був укладений Договір оренди №13 нерухомого майна - частини приміщення колишнього актового залу загальною площею 41,0 кв.м в будівлі (літ. Г) Димерської районної лікарні, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та перебуває на балансі Комунального закладу "Вишгородська центральна районна лікарня" (Балансоутримувач), строком з 15.05.2013 до 30.04.2016.

З наявного в матеріалах справи Акта приймання-передачі вбачається, що частину приміщення колишнього актового залу, загальною площею 41,0 кв.м в будівлі (літ. Г) Димерської районної лікарні, було передано позивачем і Балансоутримувачем Орендареві 15.05.2013.

17.06.2013 між позивачем, відповідачем-2 та відповідачем-1 був укладений Договір про зміну сторони у Договорі оренди.

Згідно із пунктом 1 якого зі згоди позивача Орендар передає, а відповідач-1, приймає на себе права та обов'язки Орендаря у Договорі оренди.

Апелянт зазначає, що Договір про зміну сторони був укладений на строк до 31.03.2016, тобто за 1 місяць до закінчення основного договору, з метою в подальшому знов змінити сторону на попередню. Після укладення Договору про зміну сторони акт приймання-передачі нерухомого майна не було складено.

01.04.2016 між позивачем, Орендарем та відповідачем-1 була укладена Додаткова угода № 1 "Про внесення змін до Договору про зміну сторони у Договорі оренди", відповідно якої строк дії Договору про зміну сторони був продовжений на термін дії Договору оренди (основного договору). Що призвело до того, що відповідач залишився стороною по основному Договору оренди, з усіма правами та обов'язками, передбаченими цим договором та діючим законодавством.

Відповідно до протоколу №12 від 27.05.2016 конкурс проводився у присутності відповідача. Переможцем конкурсу визнана Фізична особа-підприємець ОСОБА_6, яка запропонувала більший розмір орендної плати.

З матеріалів справи вбачається, що оскільки, відповідач не повернув позивачу і балансоутримувачу об'єкт оренди, 19.07.2016 балансоутримувач за узгодженням з позивачем, з метою досудового врегулювання спору надіслав відповідачеві-1 претензію про порушення умов Договору оренди, яка залишена відповідачем1 без задоволення.

Позивач стверджує, що відповідач-1 не надсилав жодного листа до позивача з проханням про надання згоди на продовження договору оренди чи повідомленням про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, що свідчить про відсутність у нього намірів користуватись майном.

Відповідно до пункту 10.4. Типового договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 23.08.2000 № 1774, у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід'ємною частиною Договору при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди.

З огляду на викладене позивач просив в позові витребувати нежитлове приміщення, а саме частину приміщення колишнього актового залу, загальною площею 41,0 кв. м. (літ.Г ) Димерської районної лікарні, що розташована за адресою: Київська область, АДРЕСА_1 з нібито незаконного володіння відповідача - Приватного підприємця ОСОБА_4

Згідно із статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Таким чином, в частині передачі майна в оренду Орендодавець є боржником, орендар є кредитором, відповідно в частині орендної плати навпаки.

Згідно із статтею 512 Цивільного кодексу України кредитор (тобто Орендар) у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), відповідний правочин з огляду на статтю 513 Цивільного кодексу України має вчинятись у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Оскільки 17.06.2013 між позивачем, відповідачем-2 та відповідачем-1 був укладений Договір про зміну сторони у Договорі оренди на строк до 31.03.2016, на відповідний період відбулась заміна сторони у зобов'язанні (за участю і погодженням всіх учасників правовідносин), відповідно Орендарем за Договором був відповідач-1.

Додатковою угодою від 01.04.2016, укладеною за участю тих же сторін, внесено зміни до пункту 6 Договору про зміну сторони у Договорі оренди в частині строку і визначено строк дії до закінчення дії Договору оренди, укладеного до 30.04.2016, відповідач-1 мав статус Орендаря до закінчення дії Договору оренди.

Таким чином, за Договором оренди відбулась заміна сторони у зобов'язанні і стороною (Орендарем) був відповідач-1, відповідач-2 втратив на відповідний період будь-які права та обов'язки у спірних орендних відносинах, тому листування позивача з відповідачем-2 у відповідний період не передбачає жодних правових наслідків.

Що стосується посилань позивача на відсутність акту приймання-передачі майна в оренду відповідачу-1, з матеріалів справи вбачається, що Орендодавцем майно передавалось первісному Орендарю за відповідним актом приймання-передачі, що свідчить про передачу майна у фактичне користування та володіння відповідача-2.

17.06.2013 Приватне підприємство "Українська маркетингова група" (як фактичний володілець майна, Орендар) уклало з ФОП ОСОБА_4 Угоду про передачу майна в користування, відповідно до умов якої остання з 17.06.2013 набула право строкового користування майном: частиною приміщення колишнього актового залу загальною площею 41,00 кв.м. в будівлі (літ Г) Димерської районної лікарні, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки позивач (Орендодавець) передав відповідачу-2 (первісному Орендарю) спірне майно, який в свою чергу передав майно новому Орендарю (відповідачу-1), враховуючи також, що майно первісним Орендарем (відповідачем-2) Орендодавцю не поверталось за актом, відповідні обставини свідчать про фактичну передачу відповідачу-1 об'єкту оренди.

Як вже зазначалося, позивач вважає Договір оренди припиненим закінченням строку його дії 30.04.2016, оскільки мали місце заперечення Орендодавця проти його продовження на тих самих умовах, і в такому разі Договір оренди мав повторно переукладатись.

Відповідно до статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно із частиною 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

В даному випадку, Договір оренди було укладено на строк до 30.04.2016 і з врахування Договору про заміну сторони та додаткової угоди до нього, в період з 17.06.2013 по 30.04.2016 Орендарем за таким Договором оренди був відповідач-1.

Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 7.3 Договору оренди, визначено, що у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну цього договору протягом одного місяця після закінчення строку дії цього договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Згідно із частиною 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Частинами 2, 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в залежності від фактичних обставин. Тобто, в разі відсутності заперечень Орендодавця протягом одного місяця з моменту закінчення договору оренди, чи повідомлення про намір змінити умови оренди (втой же строк) і за умови, що Орендар продовжує користуватись майном, відповідні обставини свідчать про взаємне погодження сторонами подальших орендних відносин на тих самих умовах, що передбачає пролонгацію договору на той самий строк.

В разі, якщо Орендодавець виявив намір припинити орендні відносини з орендарем взагалі чи на існуючих умовах, про що мав протягом місяця надіслати Орендарю відповідне повідомлення, за умови, що майно повторно здається в оренду, Оредар поряд з іншими особами має право повторно взяти участь в конкурсі і має переважне право укладення договору оренди на новий термін, за інших рівних умов.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" про переважне право застосовується в разі припинення договору оренди шляхом надіслання орендодавцем відповідного повідомлення орендарю.

Згідно із частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, відповідно для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Що стосується посилання позивача на умови Типового договору оренди, згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Частиною 2 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна. Типові договори оренди державного майна розробляє і затверджує Фонд державного майна України, типові договори оренди майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, затверджують відповідно Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначені Істотні умови договору оренди: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації;порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови. Умови договору оренди є чинними на весь строк дії договору і у випадках, коли після його укладення (приведення у відповідність з цим Законом) законодавством встановлено правила, які погіршують становище орендаря.

Таким чином, оскільки порядок продовження договору оренди не визначений як істотна умова договору оренди, відповідні питання також врегульовані нормами ст. 764 Цивільного кодексу України, статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідні положення Типового договору оренди в частині необхідності укладення додаткової угоди не є обов'язковими для сторін, якщо відповідні положення типового договору не відображені в укладеному договорі оренди.

Зі змісту листа від 10.02.2016 № 26 вбачається, що відповідне повідомлення не містило наміру припинити орендні відносини і наведене в ньому питання про закінчення дії Договору про заміну сторони було врегульовано шляхом укладення тристоронньої додаткової угоди про продовження Догвору про заміну сторони до закінчення дії основного Договору оренди.

Проте, на адресу Орендаря (відповідлача1) повідомлення про припинення Договору оренди надсилалось лише 23.06.2016 року № 165 яке не містило жодних посилань на поперньо надіслані попередження, також позивачем було надано докази надіслання відповідачу-1 телеграми 23.06.2016. Балансоутримувач надсилав відповідачу-1 претензію 19.07.2016 року № 1100.

Таким чином, по закінченню місячного строку для заперечень проти продовження Договору оренди на адресу орендаря Орендодавцем та балансоутримувачем не надсилалось відповідних повідомлень.

Враховуючи частину 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", істотне значення при направленні заяви про припинення або зміну договору має зміст такої заяви, оскільки вона обов'язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Крім того, позивач звертався до відповідача-2 з листом від 10.02.2016 № 27"Про надання інформації" в якому нагадував про закінчення Договору оренди 30.04.2016 року та прохання в термін до 15.03.2016 року в письмовій формі повідомити Фонд про наміри щодо оренди вищезгаданого приміщення на новий термін, однак не виявляв заперечень проти його продовження. Зміст відповідного листа не відображає намі Орендодавця про припинення чи зміну умов Договору оренди.

Листом від 17.02.2016 вих. №13, у відповідь на вказаний лист ПП "Українська маркетингова група" письмово повідомила про намір пролонгації оренди в порядку ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна".

Листи позивача від 04.03.2016 № 75 та від 31.03.2016 № 100, в яких мова йшла про необхідність переукладення Договору оренди після його закінчення, були адресовані відповідачу-2 в період, коли відповідач-2 не був стороною Договору оренди.

Оскільки Орендар продовжував користуватись майном після 30.04.2016 року і Орендодавцем протягом місяця не надсилалось повідомлень про припинення Договору оренди,відповідне повідомлення не надсилалось належному Орендарю (відповілдачу1) і до 30.04.2016 року, з огляду на ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ст. 764 Цивільного кодексу України, Договір оренди є продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

Таким чином, Договір оренди нерухомого майна № 13 від 15.05.2013 є пролонгований на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, про що вірно вказав суд першої інстанції.

З огляду на умови Договору про заміну сторони, відповідний Договір передбачав заміну орендаря з відповідача-2 на відповідача-1 на період до 31.03.2016 і після відповідної дати було б відновлено статус відповідача-2 як орендаря за Договором оренди.

Проте, беручи до уваги умови Додаткової угоди № 1 від 01.04.2016, якою продовжено строк дії Договору про заміну сторони до закінчення Договору оренди нерухомого майна № 13 від 15.05.2013, укладеного до 30.04.2016, оскільки Договір оренди було пролонговано на новий строк, Договір про заміну сторони діє до закінчення Договору оренди.

При цьому, питання щодо правомірності укладення договору про заміну сторони Договору оренди не підлягає вирішенню в матеріалах даної справи, оскільки не заявлено в якості позовних вимог, про що було вірно зазначено судом першої інстанції.

В даному випадку відповідач-1 володіє майном на підставі Договору оренди і зобов'язання про повернення майна з оренди виникає з договірних орендних відносин як зобов'язання повернути майно після закінчення дії Договору, що врегульовано відповідними статті 785 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Враховуючи той факт, що Договір оренди пролонговано на новий строк, орендоване майно правомірно перебуває у володінні та користуванні Орендаря, тому у Орендодавця відсутні підстави для вимоги про повернення йому орендованого майна.

Беручи до уваги все вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про безпідставність та недоведеність позовних вимог, а тому позов задоволенню не підлягає.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, в апеляційній скарзі та які були надані в судовому засіданні, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому є необґрунтованими.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду комунального майна Вишгородського району залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 12.06.2017 року у справі № 911/285/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/285/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко