ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

03.10.2017р. Справа №905/1569/15

за скаргою №5917/3 від 25.07.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ, мХарків

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення по справі №905/1569/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ, м Харків

до відповідача Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія, м.Вугледар,

Донецька область

про стягнення 48983166,41 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

від ВДВС: ОСОБА_1-по дов.

В засіданні суду брали участь:

Рішенням господарського суду Донецької області від 17.09.2015р. по справі №905/1569/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ до Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія про стягнення 48983166,41грн. задоволено частково: стягнуто з Державного підприємства Донецька вугільна енергетична компанія на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ 27214320,00 грн. заборгованості, 2145084,89 грн. 3% річних, 19621524,72 грн. інфляційних втрат, 68181,68 грн. судового збору.

05.10.2015р. на виконання рішення господарського суду Донецької області від 17.09.2015р. по справі №905/1569/15 господарським судом Донецької області видано відповідний наказ.

28.07.2017р. на адресу господарського суду Донецької області надійшла скарга №5917/3 від 25.07.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ, мХарків на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення по справі №905/1569/15. Зокрема, скаржником заявлені вимоги про визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 30.06.2017р. ВП№49734375 про повернення виконавчого документа, наказу №905/1569/15 від 05.10.2015р., визнання недійсною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.06.2017р. ВП№49734375 про повернення виконавчого документа.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України надав заперечення від 12.09.2017р. №905/1570/15 на скаргу, в яких стверджує про правомірність своїх дій, посилаючись на Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» та п.п.2, 9 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Державне підприємство Донецька вугільна енергетична компанія, м.Вугледар, Донецька область будь-яких пояснень по суті скарги не надало, в судові засідання не зявилося.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення позивача та ВДВС, господарським судом встановлено наступне:

Згідно із ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому цим кодексом та Законом України Про виконавче провадження.

При цьому, за змістом ст.116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно ст.ст.1, 2 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження) та ст.115 Господарського процесуального кодексу України виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів є сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів, які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Як встановлено, на підставі заяви Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ №6515/3 від 15.12.2015р. постановою від 25.12.2015р. відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрите виконавче провадження ВП №49734375 з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 17.09.2015р. по справі №905/1569/15.

Постановами головного державного виконавця від 11.02.2016 ВП№49734375 накладено арешт на кошти боржника та на все майно боржника в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору -53954022,40 грн., оголошено заборону на його відчуження.

23.03.2017р. держаним виконавцем складено акт про неможливість стягнення грошових коштів в рахунок погашення боргу у звязку з відсутністю у боржника коштів на рахунках та майна, на яке може бути звернення стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи виявилися безрезультатними.

Згідно наявного в матеріалах справи листа №20.1-413/13 від 24.03.2017р. відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з посилання на статтю 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» наказ господарського суду Донецької області від 17.09.2015р. по справі №905/1569/15 направлено на виконання до Державної казначейську службу України .

У звязку з вищевикладеним, постановою державного виконавця від 28.03.2017р. ВП №49734375 на підставі п.9 ч.1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» зупинено вищевказане виконавче провадження до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби стягувачу.

Одночасно, державним виконавцем з посилання на набрання чинності Законом України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», згідно якого зупиняються виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, направлено вимогу до Державної казначейської служби про повернення наказу господарського суду Донецької області від 17.09.2015р. по справі №905/1569/15 до державної виконавчої служби.

Після повернення вищевказаного виконавчого документа та поновлення виконавчого провадження, постановою від 30.06.2017р. ВП№49734375 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, зі змісту останньої вбачається, що державний виконавець посилається на статтю 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», згідно якої зупиняються виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств. При цьому, як зазначено державним виконавцем, статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено вичерпний перелік підстав, за яких виконавець зобов'язаний зупинити вчинення виконавчих дій, до яких не віднесено можливість для зупинення виконавчого провадження з вищезазначеної підстави.

Таким чином, у звязку з тим, що Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна, державний виконавець дійшов висновку про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу в порядку п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач у скарзі №5917/3 від 25.07.2017р. стверджує про неправомірність даної постанови ВДВС враховуючи відсутність правових підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

За висновками суду, оспорювані у цій справі дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з винесення постанови від 30.06.2017р. ВП№49734375 про повернення виконавчого документа стягувачу є неправомірними, враховуючи наступне:

Відповідно до частини 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016р. визнано такими, що втратили чинність з дня набрання чинності цим Законом, зокрема, Закон України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999р., крім статті 4, яка втрачає чинність через три місяці з дня набрання чинності цим Законом.

У відповідності до частин 6, 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016р. рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. основними стадіями виконавчого провадження є: 1) відкриття виконавчого провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання рішення; 4) закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Так, під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За висновками суду, представлені до справи матеріали виконавчого провадження ВП №49734375 не містять доказів реалізації державним виконавцем всіх наданих йому законом повноважень під час виконання судового рішення по справі №905/1569/15 у повному обсязі. Зокрема, в матеріалах виконавчого провадження відсутні витяги з Єдиного державного реєстру нерухомого майна та відсутні відомості щодо наявності на праві власності боржника транспортних засобів, належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку, відсутні запити до органів статистики тощо, відповідних органів щодо наявності зареєстрованих цінних паперів, катерів, яхт, повітряних суден, сільськогосподарської техніки та технологічного обладнання, іншого рухомого майна, корпоративних прав, майнових прав інтелектуальної власності, об'єктів інтелектуальної, творчої діяльності, іншого майна (майнових прав), належних на праві власності відповідачу, тощо.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Частиною 1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу.

Як вказувалось вище, підставою для повернення виконавчого документу з виконання рішення суду по справі №905/1569/15 державним виконавцем вказано п.п.2, 9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», тобто, відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; встановлення законом заборони щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Проте, враховуючи висновки суду щодо невжиття державним виконавцем всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» належних заходів, направлених на виконання судового рішення, відповідно, недоведеною є й відсутність у відповідача майна, на яке може бути звернуто стягнення.

При цьому, Закон України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», на який посилається державний виконавець, лише передбачає мораторій на застосування примусової реалізації певного майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

В свою чергу, Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», що набрав чинності 24.05.2017р., передбачає не заборону реалізації майна боржника, а встановлює тимчасове, до 01.01.2019р., зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому, Законом України "Про виконавче провадження", зняття арештів та заборон відчуження майна у таких виконавчих провадженнях.

Наявності інших, передбачених ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», підстав для повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не вказано, судом не встановлено.

При цьому, посилання державного виконавця на відсутність у ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» відповідних підстав для зупинення виконавчого провадження суд до уваги не приймає, враховуючи, що такі обставини у будь-якому разі не мають наслідком повернення виконавчого документа стягувачу.

Статтею 121-2 Господарського процесуального кодексу України передбачений порядок розгляду господарськими судами скарг на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, а також порядок такого оскарження у процедурі виконання судових рішень.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верхового Суду України №14 від 26.12.2003р. "Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобовязує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

У п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012р. зазначено, що при вирішенні питань, пов'язаних із застосуванням ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам слід мати на увазі таке. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, враховуючи викладене, скарга №5917/3 від 25.07.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ, мХарків в частині визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 30.06.2017р. ВП№49734375 про повернення виконавчого документа, наказу №905/1569/15 від 05.10.2015р. та визнання її недійсною підлягає задоволенню.

Одночасно, враховуючи, що ані Господарський процесуальний кодекс України, ані Закон України «Про виконавче провадження» не надають повноважень відповідному суду скасувати акти державної виконавчої служби, скарга №5917/3 від 25.07.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ, мХарків в частині скасування постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.06.2017р. ВП№49734375 про повернення виконавчого документа стягувачу підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ :

Скаргу від №5917/3 від 25.07.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ, мХарків на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення по справі №905/1569/15 задовольнити частково.

Визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 30.06.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні №49734375.

Визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої Міністерства юстиції України ВП №49734375 від 30.06.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачу.

В задоволенні решти вимог, викладених у скарзі від №5917/3 від 25.07.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю КАНТ, мХарків, відмовити.

Суддя Г.В. Левшина