ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року Справа № 925/195/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівДанилової М.В., Поляк О.І.
розглянувши матеріали касаційної скаргиКвартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, м. Біла Церква, Київська обл.
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 року
у справі господарського суду Черкаської області
за позовомВійськового прокурора Черкаського гарнізону, м. Черкаси в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква, м. Біла Церква, Київська обл.
до Уманської міської ради, м. Умань, Черкаська обл.
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивачаДержавного підприємства "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою", с. Свидівок, Черкаська обл.
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаПублічного акціонерного товариства "Уманьавтодор", м. Вінниця
провизнання незаконним та скасування рішення

за участю представників
прокуратури: Грищенко М.А.,
позивача-1: Ковальчук Д.В.,
позивача-2: Свириденко В.М.,
відповідача: Щербак Н.Л.,
третьої особи на стороні позивача: не з`явився,
третьої особи на стороні відповідача: Недосєка І.В.

В С Т А Н О В И В:

Військовий прокурор Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (далі за текстом КЕВ м. Біла Церква) звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до Уманської міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача державного підприємства "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" (далі за текстом ДП "Черкаський НДПІЗ") та за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічного акціонерного товариства "Уманьавтодор" (далі за текстом ПАТ "Уманьавтодор") про визнання незаконним та скасування рішення Уманської міської ради від 11.07.2007 року № 2.7-22/5 в частині надання в оренду ВАТ "Уманьавтодор" земельної ділянки площею 22, 9026 га по вул. Київській, 31-А у м. Умань.
Рішенням господарського суду Черкаської області від 22.03.2017 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 року у позові відмовлено повністю.
Не погоджуючись з судовими актами господарських судів попередніх інстанцій, КЕВ м. Біла Церква звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 22.03.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 року і прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Міністерством оборони України до Вищого господарського суду України подано письмові пояснення, в яких позивач-1 доводи касаційної скарги підтримав та просив скасувати оскаржувані судові акти попередніх інстанцій і направити справу на новий розгляд.
Уманською міською радою та ПАТ "Уманьавтодор" до Вищого господарського суду України подано відзиви на касаційну скаргу, в яких відповідач та третя особа проти доводів касаційної скарги заперечують та просять залишити її без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій без змін.
В судовому засіданні прокурор та представники позивачів просили касаційну скаргу задовольнити, постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 року та рішення господарського суду Черкаської області від 22.03.2017 року скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову, а представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача проти доводів касаційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а оскаржувані судові акти без змін.
Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак вона не скористалась передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.
Заслухавши пояснення прокурора, представників сторін і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові акти господарських судів попередніх інстанцій скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду з огляду на наступне.
Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що на Білоцерківську квартирно-експлуатаційну частину м. Умань у квітні 1975 року та у січні 1976 року було виготовлено два Акти на право користування землею по військових містечках № 25 і № 26 зі схемами розташування земельних ділянок площами 500 та 293, 78 га відповідно.
Військовий прокурор Черкаського гарнізону, звернувшись до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Міноборони України та КЕВ м. Біла Церква про визнання незаконним та скасування рішення Уманської міської ради від 11.07.2007 року № 2.7-22/5 в частині надання в оренду ВАТ "Уманьавтодор" земельної ділянки площею 22, 9026 га по вул. Київській, 31-А у м. Умань, свої вимоги обґрунтував тим, що з повідомлення про скоєння злочину у службовій діяльності від 27.09.2016 року № 79 голови Уманського відокремленого підрозділу громадської організації "Стоп корупції" та заяви про злочин від 19.06.2016 року голови громадської організації "Всеукраїнське об`єднання "Наш вибір" військовій прокуратурі Черкаського гарнізону та головному військову прокурору стало відомо про незаконність передачі в оренду ПАТ "Уманьавтодор" земельної ділянки площею 22, 9026 кв. м, оскільки її вилучення відбулось без згоди Міністерства оборони України.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням Уманської міської ради від 11.07.2007 року № 2.7-22/5 "Про розгляд звернень підприємств, установ та громадян з питань землекористування" затверджено проекти відведення земельних ділянок для будівництва житлового кварталу "Греків ліс" багатоповерхової забудови з інфраструктурою обслуговування площею 22, 9026 га, у тому числі сервітуту площею 1, 4851 га (використання земельної ділянки для прокладання та ремонту лінійних інженерних споруд) по вул. Київській, 31-А ВАТ "Уманьавтодор"; також, ВАТ "Уманьавтодор" надано в оренду вказану земельну ділянку для будівництва житлового кварталу "Греків ліс" строком на 25 років.
На виконання вказаного рішення 02.11.2007 року Уманською міською радою (орендодавець) та ВАТ "Уманьавтодор" (орендар) укладено Договір оренди землі, за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва житлового кварталу "Греків ліс" багатоповерхової забудови з інфраструктурою обслуговування площею 22, 9026 га в т.ч. сервітуту площею 1, 4851 га (використання земельної ділянки для прокладання та ремонту лінійних інженерних споруд) по вул. Київській, 31-А; в оренду передається земельна ділянка загальною площею 22, 9026 га громадського призначення; Договір укладено строком на 25 років до 10.07.2032 року.
Передана в оренду ВАТ "Уманьавтодор" земельна ділянка площею 22, 9026 га в даний час відповідно до ст. 791 Земельного кодексу України має два кадастрові номери: :01:004:0251 на площу 9, 0850 га та :02:002:0216 на площу 13, 8076 га.
Також, судами встановлено, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2008 року у справі № 2а-298/08 задоволено позов військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі КЕВ м. Черкаси до Уманської міської ради про визнання не чинним п. 13.1 рішення Уманської міської ради від 14.04.2003 року № 3.8-19/24 щодо вилучення з користування Білоцерківської КЕЧ району земельної ділянки площею 63, 66 га. Вказане судове рішення обґрунтоване тим, що земельна ділянка площею 63, 66 га входить до земельної ділянки площею 510, 6 га, землекористувачем якої згідно Державного акту на право постійного користування серії Б № 015224, виданого Уманською міською радою народних депутатів у 1978 році, є КЕВ м. Черкаси (раніше військова частина НОМЕР_1 та військова частина НОМЕР_2 ), та знаходиться на території військового містечка № НОМЕР_3 військової частини НОМЕР_2 . Оскільки суду не надано доказів надання згоди Міністра оборони України на вилучення даної земельної ділянки, таку передачу земель оборони місцевим органам влади здійснено з порушенням п.) б ч. 3 ст. 84 Земельного кодексу України, ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України".
При цьому, судами зауважено, що реального повернення земельної ділянки площею 63, 66 га на підставі зазначеного рішення суду із комунальної власності у користування Білоцерківської КЕЧ після скасування рішення Уманської міської ради від 17.04.2003 року № 3.8-19/24 в частині п. 13.1 не здійснено.
Крім того, судами встановлено, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 року у справі № 2а-298/08/2370, прийнятої за результатами розгляду заяви ПАТ "Уманьавтодор" про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинам, відмовлено у її задоволенні, оскільки суд прийшов до висновку, що передана в оренду ПАТ "Уманьавтодор" земельна ділянка площею 22, 9026 га, що складається із двох земельних ділянок площами 9, 0950 га та 13, 8076 га, які мають окремі кадастрові номери, не входить до складу земельної ділянки площею 63, 66 га, що вилучена у Білоцерківської КЕЧ, у зв`язку з чим постанова Черкаського окружного адміністративного суду від 18.11.2008 року у справі № 2а-298/08/2370 не зачіпає права та інтереси ПАТ "Уманьавтодор".
Відтак, господарськими судами попередніх інстанцій зауважено, що під час розгляду даної справи прокурором та позивачами не надано судам схеми розташування і конфігурації земельної ділянки площею 63, 66 га, яка стала предметом спору у адміністративній справі № 2а-298/08, та Державного акту на право постійного користування серії Б № 015224, виданий Уманською міською радою народних депутатів у 1978 році, на який є посилання у рішенні адміністративного суду. Натомість до справи подано два акти з посиланням на рішення виконкому Уманської міської ради народних депутатів від 23.07.1975 року та від 14.01.1976 року, на ксерокопіях яких (актів) відсутні їх серійні номери.
В той же час, до справи подано зображення аерофотозйомки земельної ділянки розташування військових містечок № 25 та № 26, на якій чітко відмічено місця розташування двох орендованих ПАТ "Уманьавтодор" земельних ділянок, яким вже присвоєно кадастрові номери: № :01:004:0251 на площу 9, 0850 га та № :02:002:0216 на площу 13, 8076 га.
Отже, дослідивши обставини, встановлені постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 року у справі № 2а-298/08/2370 та доводи прокурора у даній справі, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновків щодо суперечності таких доводів, оскільки у адміністративній справі прокурор доводив відсутність нововиявлених обставин і порушеного права ПАТ "Уманьавтодор", який орендує ділянку площею 22, 9026 га, а при розгляді даної справи вказує, що ділянка площею 22, 9026 га є частиною ділянки площею 63, 66 га, що належить КЕВ м. Біла Церква.
За таких обставин, господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що прокурором та позивачами всупереч приписам ст. 21 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України не доведено належними та допустимими доказами того, що земельна ділянка площею 22, 9026 га, яка стала предметом спірного рішення Уманської міської ради від 11.07.2007 року № 2.7-22/5 і була передана в оренду ПАТ "Уманьавтодор", входить до складу земельної ділянки площею 63, 66 га, права держави на яку військовою прокуратурою захищено шляхом часткового скасування рішення Уманської міської ради від 17.04.2003 року № 3.8-19/24 (справа № 2а-298/08 Черкаського окружного адміністративного суду), оскільки земельна ділянка площею 63, 66 га не формувалася в поряду, передбаченому ст. 791 Земельного кодексу України, межі цієї земельної ділянки не нанесено на жодну схему з земельної документації, тобто, така земельна ділянка ніколи фактично не вилучалась і не поверталась державі з володіння будь-яких інших осіб, що не заперечується сторонами, а відтак прокурором та позивачами не доведено порушення права держави, на захист якого подано позов, у зв`язку з чим відсутні і правові підстави для задоволення позову, а, отже, і підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності у даній справі, який пропущено прокурором та про застосування якого заявлено відповідачем.
Проте, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, вважає, що такі висновки господарських судів попередніх інстанцій є передчасними та зроблені без належного з`ясування всіх обставин у справі з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Господарські суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходили з того, що передана в користування на підставі оскаржуваного рішення земельна ділянка не входять до складу земельної ділянки площею 63, 66 га, яка була вилучена у Білоцерківської КЕЧ на підставі рішення Уманської міської ради від 17.04.2003 року № 3.8-19/24, що підтверджується постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 07.12.2016 року у справі № 2а-298/08/2370, винесеної за результатами розгляду заяви ПАТ "Уманьавтодор" про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинам.
Разом з тим, предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про визнання незаконним та скасування рішення Уманської міської ради від 11.07.2007 року № 2.7-22/5 в частині надання в оренду ВАТ "Уманьавтодор" земельної ділянки площею 22, 9026 га по вул. Київській, 31-А у м. Умань з тих підстав, що під час проведення інвентаризації земель оборони і, зокрема тих, які перебувають у користуванні КЕВ м. Біла Церква на підставі Державних актів на право користування землею, виданих 1975 та 1976 роках, шляхом розробки технічної документації із землеустрою, за картографічними даними встановлено накладення земельних ділянок військових містечок № 25 та № 26 з земельними ділянками переданими за спірним рішенням.
Отже, виходячи з предмета позову судами попередніх інстанції не досліджувались обставини щодо накладення виділеної земельної ділянки на підставі оскаржуваного рішення ради з земельними ділянками, що перебувають у користуванні КЕВ м. Біла Церква відповідно до Державних актів на право користування землею, виданих на підставі рішень виконавчого комітету Уманської міської ради депутатів робітників від 23.04.1975 року та 14.01.1976 року по військових містечках № 25 і № 26 зі схемами розташування земельних ділянок площами 500 та 293, 78 га відповідно.
Згідно з п. 2 Розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" від 07.07.2011 року № 3613-VI земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера.
При цьому абз. 2 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Реєстру, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Разом з тим, у п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель (далі Реєстр), відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення.
Колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що судами попередніх інстанцій оцінки правовідносинам сторін з огляду на положення вищенаведеного законодавства не надано, обставини справи щодо співставлення геодезичних даних спірних земельних ділянок в межах даної справи не досліджувались та, як наслідок, не з`ясовувались питання обсягу повноважень Уманської міської ради щодо прийняття оскаржуваного рішення та питання наявності згоди Міністра оборони України на вилучення земельної ділянки, що за цільовим призначенням віднесена до земель оборони, у зв`язку з чим суди дійшли передчасних висновків про недоведеність позовних вимог та про правомірність розпорядження спірною земельною ділянкою органом місцевого самоврядування.
Водночас, для правильного вирішення даного спору судам необхідно достовірно з`ясувати правовий статус та категорію спірної земельної ділянки, співставити геодезичні дані (координати точок повороту меж земельно-кадастрових одиниць, картографічні матеріали) з планами меж земельних ділянок та відомостями, наявними в публічній кадастровій карті, надавши оцінку усім доводам сторін, взявши їх до уваги чи спростувавши такі, і відповідно до встановленого застосувати ті норми права, які регулюють спірні правовідносини.
З огляду на те, що зазначені обставини та норми матеріального права не були враховані судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних судових актів, господарські суди прийшли до передчасних висновків у справі.
Неповне дослідження фактичних обставин справи та неналежне з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін унеможливлює правильне застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.
Отже, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що всупереч покладеному на суди обов`язку щодо повного та всебічного з`ясування дійсних обставин справи суди на вищенаведене уваги не звернули, а тому судові акти попередніх інстанцій не можна визнати законними та обґрунтованими.
Передбачені процесуальним законом межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішеннях судів чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.
Відтак, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки доказів та фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій.
Згідно з ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України Вищий господарський суд України за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.
При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати обставини справи, дійсні права та обов`язки сторін, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін і, в залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
За таких обставин, касаційна скарга Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Черкаської області від 22.03.2017 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 року скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу задовольнити частково.
2. Рішення господарського суду Черкаської області від 22.03.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 року у справі № 925/195/16 скасувати.
3. Справу № 925/195/16 направити на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.В. Данилова

О.І. Поляк