КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р. Справа№ 911/1163/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Корсакової Г.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 19.09.2017 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «НСТ-Інжиніринг» на рішення господарського суду Київської області від 29.06.2017 року

у справі № 911/1163/17 (суддя - Шевчук Н.Г.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Югсвет»

до товариства з обмеженою відповідальністю «НСТ-Інжиніринг»

про стягнення 85 825,98 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 29.06.2017 року по справі №911/1163/17 позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «НСТ-Інжиніринг» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Югсвет» - 81 335 грн. 48 коп. основного боргу, 4 272 грн. 20 коп. 3% річних, 208 грн. 48 коп. інфляційних втрат та 1 600 грн. судового збору. В іншій частині вимог у позові відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «НСТ-Інжиніринг» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 29.06.2017 року по справі № 911/1163/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилається на неповне з'ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для вирішення справи та порушення останнім норм матеріального та процесуального права. Крім того, скаржник просив відновити процесуальний строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.08.2017 року у складі колегії суддів: головуючого судді - Тищенко О.В, суддів: Яковлєва М.Л., Корсакової Г.В. відновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу № 911/1163/17 призначено до розгляду.

Ухвалою від 13.09.2017 року за клопотанням товариства з обмеженою відповідальністю «Югсвет» справу № 911/1163/17 призначено в режимі відеоконференції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає подану відповідачем скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Позивач просить суд апеляційної інстанції залишити без змін оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 29.06.2017 року, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у ній та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, представник скаржника у судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про призначення у даній справі судової почеркознавчої та технічної експертизи підпису директора ТОВ «НСТ-Інжиніринг» на видаткових накладних №Ю_009396 від 20.12.2016 на суму 74716,80 грн. та №Ю_009384 від 26.12.2016 на суму 6427,88 грн., та відтиску печатки ТОВ «НСТ-Інжиніринг» на вказаних документах.

Представник позивача у судових засіданнях суду апеляційної інстанції також надав суду свої пояснення по справі в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги на підставі доводів зазначених у відзиві на скаргу. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 29.06.2017 року, а апеляційну скаргу без задоволення. Щодо призначення у даній справі судової експертизи представник відповідача заперечив та просив відмовити у вказаному клопотанні. На переконання представника, призначення у даній справі судової експертизи лише затягне розгляд даної справи.

Так, заслухавши пояснення представників сторін щодо поданого клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи у даній справі, судова колегія відмовляє у його задоволенні виходячи з наступного.

Згідно положень ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Як зазначається в п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи», судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, матеріали справи не містять суперечливих доказів щодо поставки товару відповідачу за накладними №Ю_009396 від 20.12.2016 на суму 74716,80 грн. та №Ю_009384 від 26.12.2016 на суму 6427,88 грн. оскільки, на вказаних накладних, крім підпису, міститься відтиск печатки ТОВ «НСТ-Інжиніринг». Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтвердив сам представник відповідача, печатка товариства не викрадалась, втрачена не була, службове розслідування з приводу використання печатки ТОВ «НСТ-Інжиніринг» невідомими особами не проводилося, до правоохоронних органів не звертались.

До того ж, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції позивачем надано суду копії податкових накладних № 673 від 20.12.2016 року та № 656 від 26.12.2016 року, які підтверджують поставку позивачем товару відповідачу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про призначення у даній справі судової експертизи.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, ТОВ «Югсвет» в період з 01.12.2016 року по 26.12.2016 року здійснило на користь ТОВ «НСТ-Інжиніринг» поставку товару згідно підписаних та скріплених печатками сторін видаткових накладних №Ю_008584 від 01.12.2016 року на суму 102044,64 грн., №Ю_008585 від 06.12.2016 року на суму 305892 грн., №Ю_008586 від 06.12.2016 року на суму 52117,61 грн., №Ю_008587 від 06.12.2016 року на суму 17083,97 грн., №Ю_008705 від 06.12.2016 року на суму 44296,92 грн., №Ю_008808 від 09.12.2016 року на суму 1044331,20 грн., №Ю_008986 від 14.12.2016 року на суму 1243800 грн., №Ю_008987 від 14.12.2016 року на суму 255763,78 грн., №Ю_009277 від 20.12.2016 року на суму 55603,20 грн., №Ю_009392 від 20.12.2016 року на суму 190,80 грн., №Ю_009396 від 20.12.2016 року на суму 74716,80 грн., №Ю_009183 від 21.12.2016 року на суму 177100 грн., №Ю_009245 від 22.12.2016 року на суму 769507,20 грн. та №Ю_009384 від 26.12.2016 року на суму 6427,88 грн.

З вказаних накладних вбачається, що поставки здійснювались згідно договору №01122016/1 від 01.12.2016 року, проте даний договір між сторонами не укладався, а поставки здійснювались виключно на підставі видаткових накладних.

Як стверджує позивач, відповідач за отриманий товар в повному обсязі не розрахувався, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 81335,48 грн., що підтверджується зокрема випискою з власного банківського рахунку за період з 09.12.2016 року по 29.12.2016 року.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно статті 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов'язання виникає між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами, зобов'язаною та управненою сторонами зобов'язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами склалися договірні відносини з поставки товару, які ґрунтуються на усній домовленості сторін та оформлені видатковими накладними. Таке оформлення договірних відносин між сторонами відповідає вимогам чинного законодавства, укладення усної угоди не суперечить законодавству.

З викладеного вище вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб. Відповідно до цього договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача товар, а відповідач, у свою чергу, прийняти його і оплатити.

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивач виконав свої зобов'язання належним чином, та поставив відповідачеві товар на загальну суму 4 268 600,32 грн., який прийнятий останнім по видатковим накладним без зауважень.

Натомість, відповідач, розрахувався з позивачем частково сплативши лише 4 187 264,84 грн. Несплаченою залишилась заборгованість у сумі 81 335,48 грн.

Відповідач вказану суму заборгованості, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не сплатив позивачу за поставлений товар, доказів зворотного суду не надав.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, згідно п. 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повної оплати за поставлений товар, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції, щодо задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 81 335,48 грн.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що відповідач взагалі не отримував товар від позивача за видатковими накладними №Ю_009396 від 20.12.2016 на суму 74716,80 грн. та №Ю_009384 від 26.12.2016 на суму 6427,88 грн.

Як зазначалося вище, судом встановлено, що вказані видаткові накладні містять підписи в графі отримувача та відтиск печатки, як з боку позивача, так і з боку ТОВ «НСТ-Інжиніринг».

До того ж, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що в матеріалах справи містяться відомості що поставлений товар за спірними накладними був відображений в податковому обліку позивача. Зазначене підтверджується долученим до матеріалів справи копіями податкових накладних № 673 від 20.12.2016 року та № 656 від 26.12.2016 року, які підтверджують поставку позивачем товару відповідачу.

Крім основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 4282,02 грн. - 3% річних за період з 02.12.2016 року по 13.04.2017 року та 208,48 грн. - інфляційних втрат за період з 01.01.2017 року по 21.03.2017 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Так, здійснивши перевірку розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем при розрахунку 3% річних допущено помилки, при цьому, суму інфляційних втрат нараховано вірно.

За розрахунком суду, що перевірений судом апеляційної інстанції, обґрунтованою є сума 3% річних у розмірі 4272,20 грн., за сукупний період з 02.12.2016 року по 13.04.2017 року та 208,48 грн. інфляційних втрат за період з 01.01.2017 року по 21.03.2017 року.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов правильного висновку по справі та правомірно позовні вимоги ТОВ «Югсвет» задовольнив частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 81335,48 грн. - основного боргу, 4272,20 грн. - 3% річних, та 208,48 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 29.06.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «НСТ-Інжиніринг» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 29.06.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «НСТ-Інжиніринг» на рішення господарського суду Київської області від 29.06.2017 року по справі № 911/1163/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 29.06.2017 року по справі № 911/1163/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1163/17 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді М.Л. Яковлєв

Г.В. Корсакова