ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017 року Справа № 904/7466/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.,

суддів: Науменка І.М., Чус О.В.,

секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.,

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 11.09.2015 р.,

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 31.07.2017 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Полекс С" на рішення господарського суду Дніпропетровської

області від 10.08.2017 р. у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн", м.Кривий Ріг

до товариства з обмеженою відповідальністю "Полекс С", м.Кривий Ріг

про стягнення 150 000,00 грн. заборгованості за договором поставки, 91 200,00 грн. пені, 2 498,63 грн. 3% річних, 12 496,08 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2017 р. у даній справі (суддя Бондарєв Е.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Полекс С" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" 22 745,21 грн. пені, 2498,63 грн. 3% річних, 12 496,08 грн. втрат від інфляції та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 842,93 грн. В частині стягнення суми заборгованості у розмірі 150 000,00 грн. провадження у справі припинено. В решті позовних вимог відмовлено.

Згадане рішення обґрунтовано посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 01/04 від 01.04.2016 р. щодо своєчасної та повної оплати поставленої продукції.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, прийняти нове рішення про зменшення розміру штрафних санкцій вдвічі, що підлягає стягненню відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", в іншій частині стягнення суми пені - відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована посиланням на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не прийнято до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не було надано суду жодного доказу заподіяння позивачу з боку відповідача збитків, їх розмір та наслідки для підприємства позивача.

В мотивувальній частині рішення судом не зазначено доводи на підставі яких відхилено доповнення до відзиву на позовну заяву щодо зменшення розміру штрафних санкцій вдвічі.

В порушення вимог ст.49 ГПК України, судом першої інстанції не здійснено розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог.

Відхиляючи клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення, повинен був вирішити питання про стягнення з позивача судових витрат у розмірі 800 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу господарського суду залишити без змін.

Позивач вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими, а рішення господарського суду таким, що ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи таке.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Рудомайн" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Полекс С" (покупець) було укладено договір поставки №01/04 від 01.04.2016 р. та додаткову угоду №1 від 23.09.2016 р.

За умовами договору постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, кількість, асортимент, ціна та ТУ У 07.1-1:2015 на яку зазначені в специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору (п.1.1. договору).

Відповідно п.4.1,4.2 договору ціна товару, обсяги зазначені в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору. Загальна сума договору складає суму всіх специфікацій до даного договору.

Згідно п.3.3 договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 23.09.2016 р., право власності на товар від продавця до покупця переходить після підписання сторонами видаткової накладної.

Згідно п.5.2. договору, з урахуванням додаткової угоди, умови платежу: 100% оплата протягом 10 календарних днів з дати відвантаження.

Строк дії даного договору - до 31 грудня 2016 року (п.9.1. договору).

На виконання умов договору позивачем було та поставлено відповідачу продукцію, погоджену сторонами в специфікаціях на загальну суму 232 129,80 грн., про що свідчать підписані сторонами видаткові накладні №301 від 25.11.2016 р., №318 від 12.12.2016 р. та №321 від 15.12.2016 р.

В порушення умов договору, відповідач своєчасно та у повному обсязі не здійснив розрахунок за поставлену продукцію, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів враховує таке.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обв'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 ЦК України.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст.ст.525,526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Матеріали справи свідчать про те, що станом на день звернення товариством з обмеженою відповідальність "Рудомайн" до суду з даним позовом заборгованість відповідача за спірним договором становить 150 000,00 грн.

Згідно платіжного доручення №204 від 24.07.2017 р., відповідач під час розгляду справи судом першої інстанції, сплатив заборгованість у розмірі 150 000,00 грн., у зв'язку з чим провадження у справі в цій частині правомірно припинено місцевим господарським судом на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст.ст.230,231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 7.1. договору, з урахуванням додаткової угоди, сторони погодили, що у разі несплати товару, або прострочення оплати товару в термін, зазначений в договорі, покупець відшкодовує постачальнику всі збитки, пов'язані з невиконанням зобов'язання за даним договором, сплачує пеню в розмірі 0,3% від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення платежу, а також сплачує штраф у розмірі 0,1 % від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення платежу.

Позивачем, заявлено до стягнення суму пені у розмірі 91 200,00 грн. за період прострочення з 01.01.2017 р. по 01.06.2017 р.

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок пені, колегія суддів вважає, що стягненню підлягає сума пені у розмірі 22 745,21 грн. за період прострочення з 01.01.2017 р. по 01.06.2017 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3 % річних за період прострочення з 01.01.2017 р. по 01.06.2017 р. у розмірі 2 498,63 грн. та інфляційних втрат за період січень-травень 2017 р. у розмірі 12 496,08 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, колегія суддів вважає його вірним, таким, що відповідає чинному законодавству України та дійсним обставинам справи.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення пені у розмірі 22 745,21 грн., 3% річних у розмірі 2 498,63 грн. та інфляційних втрат у розмірі 12 496,08 грн.

Щодо доводів скаржника про необхідність зменшення штрафних санкцій вдвічі, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідачем до суду першої інстанції подано доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому заявник просив зменшити розмір штрафних санкцій вдвічі, що підлягає стягненню з відповідача відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", в іншій частині стягнення пені у розмірі 80 640 грн. - відмовити.

Згадане клопотання обґрунтовано посиланням на те, що позивачем не було надано суду жодного доказу для встановлення факту заподіяння з боку відповідача збитків, їх розмір та наслідки для підприємства позивача.

Наведене клопотання не було розглянуто судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням приписів ч.1 ст.101 ГПК України, вважає можливим розглянути клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойка (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

В силу приписів ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки зменшення розміру санкцій в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України є правом суду, а не обовязком. Відповідачем не надано доказів, а матеріали справи не містять доказів наявності виняткових обставин, які могли бути підставою для зменшення розміру заявлених позивачем штрафних санкцій.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на необхідність зменшення пені у зв'язку з відсутністю у позивача збитків, оскільки відсутність у позивача збитків, спричинених невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, не є підставою для зменшення розміру пені.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника про те, що судом першої інстанції не здійснено розподіл судових витрат, оскільки у даному випадку, господарським судом належним чином дотримано вимоги ст.49 ГПК України та покладено витрати по сплаті судового збору на відповідача.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо невирішення судом першої інстанції питання про стягнення з позивача судових витрат у розмірі 800 грн. за подання клопотання про забезпечення позову, оскільки в матеріалах справи міститься платіжне доручення № 1700 від 19.07.2017 р. про сплату позивачем судового збору у розмірі 800,00 грн. у даній справі.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, прийнятого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 101-103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Полекс С" відмовити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2017 року у справі №904/7466/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 10.10.2017 р.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_3