РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017Справа №910/9893/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін банк"

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс

Інвест"

2)Корпорації "Феномен"

третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні

відповідачів Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча

компанія "Енергоатом"

про визнання недійсним договору фінансування під відступлення права грошової

вимоги

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників сторін:

від позивача Землянська Ю.О. (за дов.)

від відповідача 1 не з'явились

від відповідача 2 Ахрамович Я.І. (за дов.)

від третьої особи Павленко С.С. (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 05.10.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство "Марфін Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест", Корпорації "Феномен", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про визнання недійсним договору фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг) від 29.12.2016.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що у договорі факторингу відсутній предмет договору та підстави, за якими виникло право витребування грошової вимоги (за оплату оренди приміщень) у період з 07.06.2016-21.11.2016, у зв'язку з фактичною відсутністю договірних відносин між Корпорацією "Феномен" та ДП "НАЕК "Енергоатом" у період з 07.06.2016-21.11.2016, тобто в оспорюваному договорі відсутня одна з істотних умов. Крім того, позивач посилається на відсутність у спірному договорі посилань на те, що фактор є фінансовою установою, що має право надавати фінансові послуги з факторингу.

Ухвалою суду від 23.06.2017 порушено провадження у справі № 910/9893/17, розгляд останньої призначено на 19.07.2017.

18.07.2017 від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

19.07.2017 від відповідача 2 надійшов відзив на позов, в якому він проти позову заперечує посилаючись на те, що право власності на об'єкт оренди по вул. Богдана Хмельницького, 63а на даний момент в реєстрі зареєстровано за Корпорацією "Феномен", а права на майно, що підлягають державній реєстрації, виникають у особи з моменту її реєстрації, а не з моменту заміни сторони у зобов'язанні. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач не зазначає, які саме його права порушує спірний договір.

Відповідач 1 в судове засідання 19.07.2017 не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи без відповідача 1, представники сторін поклались на розсуд суду.

Представником позивача та представником відповідача 2 подано спільне клопотання про продовження строків вирішення спору.

Ухвалою суду від 19.07.2017 продовжено строки вирішення спору та відкладено розгляд справи на 14.09.2017.

Відповідач 1 в судове засідання 14.09.2017 не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, вимог ухвали суду про відкладення розгляду справи не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

13.09.2017 від третьої особи надійшли пояснення, в яких вона зазначає, що користується об'єктом оренди, однак не сплачує орендну плату, оскільки, не вирішено спір щодо права власності на нерухоме майно по вул. Богдана Хмельницького, 63-а.

Ухвалою суду від 14.09.2017 розгляд справи відкладено на 20.09.2017.

20.09.2017 від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначив, що станом на момент укладення спірного договору у відповідача 2 не було права вимоги на орендні платежі, оскільки, нерухоме майно знаходилось у власності позивача, а тому укладений між відповідачами договір є недійсним.

Відповідач 1 в судове засідання 20.09.2017 не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, вимог ухвали суду про відкладення розгляду справи не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач 2 в судовому засіданні подав докази того, що відповідач 1 на момент укладення спірного договору був фінансовою установою та мав право укладати договори факторингу.

Позивач в судовому засіданні подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 20.09.2017 розгляд справи відкладено на 05.10.2017.

В судове засідання 05.10.2017 представник відповідача 1 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача 2 проти позову заперечував, просив суд у позові відмовити.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, з адреси місцезнаходження відповідача до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф. 20 "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідач 1 не скористався своїм правом, забезпеченим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, відзив суду не надав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.12.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" (фактор) та Корпорацією "Феномен" (клієнт) укладено договір фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг), відповідно до якого клієнт передає факторові право вимоги платежу, яке виникло у клієнта до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", з приводу користування останнім у період з 07.06.2016 по 24.11.2016 об'єкту нерухомого майна - нежилих приміщень, які знаходяться в нежитловому будинку за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 63А, загальною площею 2550,65 кв м в порядку ст. 762 ЦК України. Розмір зазначеної вимоги визначається в національній валюті України і становить 3991257,12 грн з ПДВ (п.1.1. договору).

Фактор відшкодовує клієнтові суми платежів по названих платіжних документах у розмірі 10000,00 грн (двадцять тисяч грн). Сторони за цим договором досягли згоди, що різниця між сумою розміру вимоги та сумою розміру відшкодування, яке фактор сплачує клієнтові на виконання п. 1.2 цього договору, вважається платою за послуги фактора за цим договором. Строки перерахування платежів визначаються сторонами за сумісною згодою та не можуть перевищувати 1 місяця з дня підписання цього договору (п. 1.2, 1.3, 1.4 договору).

Суд відзначає, що невідповідність між сумами написаними цифрами та прописом у договорі факторингу суд розцінює як описку. Крім того, між сторонами договору відсутній спір щодо суми відшкодування, передбаченої у п. 1.2 договору. А тому суд не приймає до уваги заперечення позивача про не визначеність у договорі факторингу ціни договору, в зв'язку з невідповідністю ціни написаною цифрами з ціною, написаною прописом.

Пунктом 2.2 договору клієнт зобов'язується вчасно сповіщати боржника про переведення права вимоги й необхідності внесення платежу на рахунок фактора; надавати факторові всю необхідну документацію про надання послуг з оренди належних йому приміщень боржником.

Фактор має право передати клієнтові неоплачену платіжну вимогу у випадку відмови платника від платежу незалежно від причин цього, включаючи відсутність у останнього засобів для оплати боргу. При цьому клієнт зобов'язаний протягом 1 дня після одержання відповідного повідомлення від фактора перерахувати всю попередньо перераховану фактором клієнтові суму по неоплаченій платіжній вимозі (п. 3.6 договору)

Для здійснення факторингової операції клієнт представляє факторові всі необхідні документи на підтвердження наявності права вимоги (п. 4.1 договору).

Даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами їхніх обов'язків за цим договором. Дія договору може бути припинена достроково по наступних причинах: а) за взаємною згодою сторін, в) за бажанням фактора з повідомленням клієнта за 3 дні до припинення договору; г) у випадку порушення однією зі сторін умов даного договору, яке призвело до збитків для іншої сторони. За бажанням іншої сторони (п. 5.1, 5.2 договору).

Згідно акту від 29.12.2016 прийому-передачі документації згідно договору фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг) від 29.12.2016 фактор (ТОВ "ФК "Реверс Інвест") та клієнт (Корпорація "Феномен") у зв'язку з укладенням договору фінансування під відступлення права грошової вимоги від 29.12.2016 за яким відбулось відступлення права вимоги платежу за договором оренди приміщень № 2014 від 25.09.2014, що був укладений між Корпорацією "Феномен" та ДП "НАЕК "Енергоатом", клієнт передає, а фактор отримує наступні документи: договір оренди приміщення № 2014 року з додатками та додатковими угодами; вимога про погашення заборгованості; відповідь на вимогу про погашення заборгованості; повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні та підтвердження його надсилання (оригінали).

До матеріалів справи додано лист Корпорації "Феномен", в якому повідомило ДП "НАЕК "Енергоатом" про наявність заборгованості з орендної плати за користування приміщенням по вул. Б.Хмельницького, 63 а у м. Києві за період з 07.06.2016 по 24.11.2016 у розмірі 3991257,12 грн.

ДП "НАЕК "Енергоатом" надало відповідь на вказаний лист 28.12.2016 за № 25/1284, в якому зазначило, що користується приміщенням по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві та вказав на відсутність договірних відносин з Корпорацією "Феномен" щодо оренди приміщення по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві в період з 07.06.2016 по 24.11.2016., а тому відсутні підстави для оплати на користь корпорації орендної плати.

Корпорація "Феномен" звернулась до ДП "НАЕК "Енергоатом" з повідомленням про заміну кредитора у зобов'язанні від 29.12.2016, яким повідомило про відступлення права вимоги боргу за оренду приміщення по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві у сумі 3991257,12 грн за договором факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Реверс-Інвест" (отримано 29.12.2017 за № 25/5684).

Вказаний спір виник з приводу дійсності договору факторингу від 29.12.2016 та не є спором про право власності на нерухоме майно - нежилий будинок розміщений по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві.

До матеріалів справи додано кредитний договір № 00356/К від 30.09.2011, укладений між Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" (банк) та Корпорацією "Феномен" (позичальник) га умовах якого банк зобов'язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 3091600,00 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит. Сплатити за користування кредитом 11% річних, з урахуванням умов п. 1.1.1 та п. 3.3.19 цього договору, комісії, пені і штрафу та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов цього договору.

На забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором Корпорацією "Феномен" та ПАТ "Марфін Банк" укладено іпотечний договір від 30.09.2011, за яким в іпотеку передано нежилий будинок - офісно-готельний комплекс (літера А), загальною площею 3215,00 кв м, який розташований за адресою: м. Київ, Шевченківський район, вул. Б. Хмельницького, 63-а у м. Києві, який належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок (серія НБ 010006786). Предмет іпотеки (його частина) передані у найм (оренду) згідно наступних договорів, зокрема ДП "НАЕК "Енергоатом" за договорами № 2011-Т від 31.03.2011, № 2010 від 25.09.2010.

Згідно п. 4.6.1 договору іпотеки, іпотеко держатель може задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, визначеному ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є це застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотеко держателя та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань іпотекодавця.

Отже відповідачем 2 в забезпечення своїх грошових зобов'язань за кредитним договором було передано в іпотеку позивачу нерухоме майно, що знаходиться по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві. На момент укладення договору іпотеки майно належало на праві власності відповідачу 2 та перебувало у користуванні третіх осіб на підставі договорів оренди.

Згідно договору № 2014 оренди приміщень, укладеного 25.09.2014 Корпорацією "Феномен" (орендодавець) та ДП "НАЕК "Енергоатом" (орендар) за результатами проведених конкурсних торгів на закупівлю послуг щодо оренди й експлуатування власної чи взятої у лізинг нерухомості орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення, що включають в себе основні, допоміжні площі та площі загального користування, загальною площею 2550,65 кв м в будівлі за адресою вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві. Орендодавець заявляє та гарантує, що є власником приміщень на підставі свідоцтва про право власності на нежилий будинок серії НБ № 010006786 від 04.03.2003 (п. 1.1 договору оренди).

Договір набуває чинності з 26.09.2014 та діє до 26.09.2016. Умови договору зберігають свою чинність протягом усього терміну його дії. Зміна або розірвання договору можуть мати місце за письмовим погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться розглядаються сторонами протягом 20 робочих днів (п. 12.1 - 12.4 договору оренди).

В додатку № 1 до договору перелічено площі приміщень, по поверхах, що орендує орендар.

В подальшому сторони уклали додаткову угоду № 1 від 24.03.2015, якою внесли зміни до договору оренди № 2014 від 25.09.2014.

Між ПАТ "Марфін Банк" (новий продавець) та ДП "НАЕК "Енергоатом" (орендар) укладено угоду про зміну сторони у договорі оренди приміщень № 2014 від 25.09.2014 (на копії договору поданого до суду дата укладення відсутня). Як вбачається з вказаної угоди 20.03.2015 було зареєстровано право власності на нежилий будинок - офісно-готельний комплекс (літера А), розташований за адресою: Україна, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві. Власник - ПАТ "Марфін Банк". Підстава: іпотечний договір, серія та номер Р№945, виданий 30.09.2011. На підставі ст. 770 ЦК України ПАТ "Марфін Банк" набуває всі права та обов'язки орендодавця та стає стороною за договором оренди № 2014 від 25.09.2014, Корпорація "Феномен" не є орендодавцем та стороною за договором. Нарахування орендної плати та додаткових платежів з надання документів, підтверджуючих витрати нового орендодавця, які підлягають відшкодуванню, починаючи з 01.04.2015 та щомісячно у подальшому здійснює новий кредитор. Оплата всіх платежів за договором оренди № 2014 від 25.09.2014 здійснюється виключно на користь ПАТ "Марфін Банк" (п. 2, 6, 7, 8, 9 угоди про заміну сторони.

Крім того, до справи долучено договір оренди від 20.09.2016 укладений між Корпорацією "Феномен" (орендодавець) та ТОВ "Дзенгуляр" (орендар). Згідно якого передані в оренду нежилі приміщення по вул. Б. Хмельницького, 63-а у м. Києві на строк з 20.09.2016 по 20.09.2020. Також долучено договір суборенди вказаного приміщення, укладений між ТОВ "Дзенгуляр" та ДП "НАЕК "Енергоатом" строком з 26.09.2016 по 26.09.2017.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12.10.2015 № 45499640 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником нежилого приміщення по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві зазначено ПАТ "Марфін Банк", дата державної реєстрації - 20.03.2015. В інформаційній довідці від 21.03.2016 № 55541728 власником нежилого приміщення зазначено Корпорацію "Феномен", дата державної реєстрації - 18.03.2016. В інформаційній довідці від 14.04.2016 № 57410914 власником нежилого приміщення зазначено ПАТ "Марфін Банк", дата державної реєстрації - 14.04.2016. В інформаційній довідці від 07.06.2016 № 60876937 власником нежилого приміщення зазначено Корпорацію "Феномен", дата державної реєстрації - 18.03.2016.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.09.2017 № 97168028 зареєстровано заборону на нерухоме майно (нежиле приміщення по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві) 30.09.2011 за № 11671715 на підставі договору іпотеки № 945 від 30.09.2011, власник Корпорація "Феномен", обтяжував ПАТ "Марфін Банк"; в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно нежилого приміщення по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві відомості відсутні.

Судом встановлено, що 26.03.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Марчекно О.А. прийнято рішення №20302554 про державну реєстрацію права власності за публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" на нежилий будинок - офісно-готельний комплекс (літера А), загальною площею 3215,00 кв. м., розташований за адресою: м, Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 63-А, який був предметом іпотеки (запис № 9190339 від 20.03.2015).

Міністерством юстиції України видано наказ № 588/5 від 01.03.2016, яким було скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченком O.A. 26 березня 2015 року за № 20302554. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/3736/16, залишеною в силі ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 09.03.2017 наказ № 588/5 від 01.03.2016 визнано протиправним та скасовано; скасовано запис про скасування запису № 9190339 від 20.03.2015.

Господарським судом міста Києва прийнято ухвалу від 24.04.2017 у справі № 910/3528/17 за позовом Корпорації "Феномен" до Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" про визнання недійсним рішення державного реєстратора та скасування запису, якою вжито заходів до забезпечення позову, зокрема заборонено Міністерству юстиції України, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, управлінню державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, нотаріусам України, іншим суб'єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів щодо нерухомого майна, розташованого в місті Києві вул. Богдана Хмельницького, 63а, зокрема заборонити здійснювати проведення державної реєстрації будь-яких прав та/або їх обтяжень, заборонити вносити будь-які записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зміни до таких записів та/або скасування таких записів, відновлення таких записів, скасування записів про попереднє скасування записів щодо: нежилий будинок-офісно-готельний комплекс (літера А), загальною площею 3215 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 63А. Ухвала залишена без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2017.

Отже станом на день розгляду даної справи скасовано запис про скасування запису про право власності № 9190339 на нерухоме майно: нежилий будинок-офісно-готельний комплекс (літера А), загальною площею 3215 кв.м, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 63А, згідно якого власником майна є ПАТ "Марфін Банк". Проте в зв'язку з вжиттям заходів забезпечення позову, право власності на нерухоме майно по вул. Богдана Хмельницького, 63А у м. Києві не зареєстровано.

Тобто станом на день вирішення спору дані про власника нежилого приміщення по вул. Б. Хмельницького, 63а у м. Києві не внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 2, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно долучених до матеріалів справи інформаційних довідок, записи про власника майна протягом 2015-2016 років в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно декілька разів змінювались, в зв'язку з виключенням деяких записів з реєстру, що підтверджується крім вищезазначеного рішеннями судів у справі № 826/3736/16 за позовом ПАТ "Марфін Банк" до Міністерства юстиції України, третя особа Корпорація "Феномен" про визнання недійсним, незаконним та скасування наказу від 01.03.20.16 № 588/5, скасування запису про скасування запису про право власності № 9190339. Згідно долучених інформаційних довідок останній запис про власника був зареєстрований 14.04.2016 і відповідно до нього власником майна був ПАТ "Марфін Банк". До матеріалів справи не долучено докази, щодо власника нежилого приміщення по вул. Б. Хмельницького, 63-а у м. Києві в період за який передано право вимоги за договором факторингу.

Оскільки, відомості про власника нерухомого майна по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві на час вирішення даного спору відсутні, позивачем не доведено його право власності на вказане вище нерухоме майно.

Позивач оспорює дійсність договору факторингу, укладеного між відповідачами, посилаючись на невизначеність та неузгодження його істотних умов щодо предмету відступлення права вимоги та на те, що укладений договір, в зв'язку з цим не був спрямований на реальне настання наслідків.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно ст. 1078, 1079 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Отже для договору факторингу передбачено відповідальність клієнта перед фактором, у разі, якщо передана ним вимога є недійсною, а тому це не є підставою для визнання самого договору факторингу недійсним.

Позивач та третя особа посилаються на той факт, що між Корпорацією "Феномен" та ДП "НАЕК "Енергоатом" відсутні договірні відносини оренди за період, з 07.06.2016 по 24.11.2016 (період за який передано право вимоги заборгованості зі сплати орендних платежів).

Відповідно до ст. 759, 760, 762, 785 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Крім того, п. 14.4 договору оренди від 25.09.2014 № 2014 передбачено, що у випадку користування приміщенням понад термін, що встановлений п. 12.1 договору орендар сплачує орендну плату та інші платежі в порядку та розмірі, що обумовлений даним договором, до моменту передачі приміщень орендодавцеві.

Абзацом 4 п.5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» №12 від 29.05.2013 року передбачено, що з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Тобто обов'язок орендаря (користувача) сплачувати за користування майном пов'язано з фактом користування, а не з наявністю на певний момент договірних відносин.

Третьою особою не заперечується та обставина, що він користувався орендованим майном за період з 07.06.2016-24.11.2016.

Правом вимагати плати за користування майном наділений саме власник майна чи уповноважена ним особа і вказане право не залежить від укладання правочинів.

Позивачем не надано допустимих та належних доказів того, що відповідач 2 не є власником майна, розташованого по вул. Б. Хмельницького, 63 А у м. Києві, в тому числі в період з 07.06.2016 по 24.11.2016, за який відступлено право вимоги за договором факторингу. Крім того, право відступлення права вимоги орендних платежів за договором факторингу не залежить від факту належності нерухомого майна відповідачу 2 на праві власності, оскільки, при укладенні договору факторингу відступлення клієнтом та придбання фактором права вимоги, що оспорюється, є ризиками фактора і законом передбачено відповідальність клієнта за недійсність переданої вимоги.

Судом встановлено, що договір оренди № 2014 від 25.09.2014 з додатками та доповненнями, укладений між Корпорацією "Феномен" та ДП "НАЕК "Енергоатом" не був оспорений чи визнаний недійсним.

Крім того угода про зміну сторони у договорі № 2014 від 25.09.2014, за якою орендодавцем майна, розташованого по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві став ПАТ "Марфін Банк" також не оспорена та не визнана недійсною та могла бути вчинена на підставі ст. 512 ЦК України.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Проте, на підставі ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Тобто зміна орендодавця відбувається на підставі прямої норми закону, в зв'язку з виникненням у нього права власності на майно. Отже перехід прав орендодавця відбувається не в зв'язку з внесенням змін до відповідного правочину чи заміни сторони у зобов'язанні (ст. 512 ЦК України), а на підставі ст. 770 ЦК України в зв'язку з реєстрацією (виникненням) у особи права власності.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Згідно положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, третьої, п'ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У позивача не виникло право власності на майно, розміщене по вул. Б. Хмельницького, 63 А у м. Києві, оскільки воно не зареєстровано у встановленому законом порядку. Отже позивач не довів, що дії відповідачів, при укладені спірного правочину не були направлені на реальне настання правових наслідків, оскільки відповідач 2 не був власником нерухомого майна по вул. Б. Хмельницького, 63 А у м. Києві. Натомість судом встановлено, що існує спір між позивачем та відповідачем 2 щодо права власності на нерухоме майно, який на даний час не вирішений, а право власності на майно не зареєстровано в зв'язку з застосуванням заходів забезпечення позову у справі № 910/6528/17.

Крім тог, щодо обраного позивачем способу захисту.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 386, 387, 391, 392 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно із ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При виборі способу захисту цивільного права необхідно врахувати специфіку права та характер його порушення. Захист права судом відбувається з урахуванням установлених законом меж здійснення суб'єктивного права на захист і компетенції суду.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Зі змісту вказаної норми випливає, що такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним договору заінтересованою особою, яка не є стороною такого договору, не є універсальним і його застосування можливе у двох випадках: коли укладення оскаржуваного договору порушено права чи охоронювані законом інтереси позивача та коли може бути відновлено те становище, яке існувало до укладення оскаржуваного договору (відновлене порушене право).

Вирішуючи спір про відновлення прав (охоронюваних законом інтересів) позивача, які були порушені внаслідок укладення договору, який просять визнати недійсним, суд має оцінити чи призведе обраний спосіб захисту до відновлення порушеного права.

Позивачем у даній справі оскаржується договір факторингу за яким передано право вимоги плати за користування нерухомим майном. Позивач , вважаючи себе власником майна. що знаходиться по вул. Б. Хмельницького, 63 А у м. Києві і передано в оренду, заперечує дійсність вказаного вище договору. Проте судом встановлено, що існує спір з приводу права власності на майно, розташоване по вул. Б. Хмельницького, 63 А у м. Києві і власник майна на час вирішення справи не визначений.

За таких обставин, обраний позивачем спосіб захисту (відновлення) порушеного права шляхом визнання недійсним договору факторингу, що свідчить про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права та неможливості відновити порушене право шляхом задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 4.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18, господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд України у рішенні від 6 липня 2011 року (рішення долучено до матеріалів справи).

Слід зауважити, що поданням позову про визнання недійсним договору факторингу, позивач фактично заперечує наявність боргу третьої особи перед відповідачем 2 за договором оренди. У той же час недійсність договору факторингу не заперечує і не підтверджує наявність заборгованості третьої особи за договором оренди перед будь-якою особою, як і не підтверджує правомірність прав орендодавця на стягнення плати за договором оренди та належність кредитора, оскільки, права орендодавця виникають за договором оренди.

Крім того, відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

У разі, якщо позивач зареєструє за собою право власності на майно, що знаходиться по вул. Богдана Хмельницького, 63А в м. Києві, у встановленому законом порядку, він як власник матиме право звернутись з позовом про стягнення з третьої особи відповідних орендних платежів за весь час користування його майном, а тому укладений між відповідачами договір факторингу не впливає на його права та охоронювані законом інтереси. В той же час саме третя особа, як боржник, несе ризик виконання своїх грошових зобов'язань за користування нерухомим майном неналежному кредитору, у разі, якщо вона не звернеться з вимогою про надання доказів належності права вимоги кредитору.

Крім того, щодо підстав позову, зазначених позивачем суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При цьому при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Майже аналогічні вимоги визначає ст. 638 ЦК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Спірний договір є договором факторингу. У разі, якщо не визначено предмет договору, як істотну його умов, спірний договір є неукладеним, а не недійсним. Крім того, сторони почали виконувати спірний договір, шляхом передачі первинних документів, що засвідчують право вимоги передане від клієнта до фактора. Отже сторони для себе визначили всі істотні умови, зокрема і вимогу, що передана. А у разі недійсності такої вимоги клієнт несе відповідальність перед фактором на підставі ст. 1081 ЦК України.

Судом встановлено, що фактор є фінансовою установою, що має право надавати фінансові послуги, в тому числі послуги факторингу, що підтверджується розпорядженням від 16.05.2017 № 1678, свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи та додатком до свідоцтва.

Предметом розгляду у даній справі є дійсність правочину (договір факторингу), а не встановлення факту належності нерухомого майна, що розташоване по вул. Б. Хмельницького, 63 а у м. Києві. Суд не вбачає у спірному договорі підстав для визнання його недійсним.

Суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому відмовляє у задоволенні вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 11.10.2017.

Суддя Усатенко І.В.