ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р.Справа № 922/1916/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 43109,89 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Конопля О.М., дов. №01-16/8794 від 22.11.2016 року;

відповідача - Рукавіцина Г.О., дов. № 19/121/1-7831 від 26.10.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго", м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Х/о, м. Харків, про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 4-2482С від 08.04.2013р., укладеним між сторонами даного спору, яка складається з суми вартості електричної енергії за період січень, лютий, квітень, липень 2017 р. в розмірі 35055,71 грн., КРЕ за період з березня 2016 р. по січень 2017 р. в розмірі 1154,95 грн., пені за період з червня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 5371,98 грн., 3% річних за період з червня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 977,98 грн., інфляційні за період з жовтня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 2386,17 грн.

Ухвалою господарського суду від 12.06.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.07.2017р. о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду від 27.07.2017р. замінено неналежного відповідача - Науково-дослідний експертно-криміналістичний центр при ГУМВС України в Харківській області на належного відповідача - Харківській науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України.

Ухвалою господарського суду від 04.09.2017р. прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх. № 27670). Розгляд справи продовжено з її урахуванням.

Ухвалою господарського суду від 04.09.2017р. продовжено строк вирішення даного спору, в порядку ст. 69 ГПК України, до 12.10.2017р.

У судовому засіданні 03.10.2017р. представник позивача позов підтримав. Наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.10.2017р. заперечував проти нарахованої позивачем суми пені в розмірі 5371,98 грн., зазначивши, що у зв'язку з відсутності фінансування відповідача, останній не мав можливості виконати свої зобов'язання вчасно. Також відповідачем надані до суду докази сплати суми заборгованості за користування електричної енергії на суму 60000,77грн. (пл. доручення № 335 від 28.08.2017 на суму 39997,08 грн. та пл. доручення № 346 від 30.08.2017 на суму 20003,75), докази сплати суми основного боргу в розмірі 55483,77грн, реактивної енергії в розмірі 1154,95 грн., 3% річних в розмірі 975,88грн., інфляційні в розмірі 2386,17грн., що також підтверджується наданим до суду актом звірки взаєморозрахунків сторін, станом на 29.09.2017р. (вх. № 32360). У судовому засіданні представник відповідача просив суд, в разі задоволення позовних вимог в частині стягнення суми пені, зменшити її розмір на 90%.

У судовому засіданні 03.10.2017р. сторони наголосили на тому, що ними надані всі необхідні для розгляду справи письмові докази та вважають за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

08.04.2013р. між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивач, постачальник) та Науково-Дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Харківській області (споживач) було укладено договір № 4-2482С про постачання електричної енергії (далі - договір), пролонгований на 2017 рік (на підставі п. 9.4 договору), відповідно до умов якого, позивач (постачальник) зобов'язався постачати електричну енергію споживачу, а споживач - оплачувати її вартість та здійснювати інші платежі, згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 2.2.2 договору, постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 Договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю та належним чином постачав електричну енергію споживачу в повному обсязі.

Згідно з п. 2.3.3. договору, споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування. Згідно з п. 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунка, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії.

Відповідно до п. 5 додатка 2 до договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Зобов'язання щодо оплати електричної енергії повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та чинних нормативно-правових актів (ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України). Крім того, самим договором, а саме п. 2.2.1, передбачено обов'язок відповідача виконувати його умови.

Як зазначив позивач, звертаючись до господарського суду, відповідач, порушивши умови договору, не вчасно розрахувався за отриману електричну енергію, у зв'язку з чим у нього перед позивачем, станом на 01.07.2017р. (відповідно до заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог), утворилась заборгованість, яка складається з суми вартості електричної енергії за період січень, лютий, квітень, липень 2017 р. в розмірі 35055,71 грн., КРЕ за період з березня 2016 р. по січень 2017 р. в розмірі 1154,95 грн., пені за період з червня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 5371,98 грн., 3% річних за період з червня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 977,98 грн., інфляційні за період з жовтня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 2386,17 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, що і стало підставою для звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено ч.1 ст. 612 ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 1, 3 ст.202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст.202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, вже після звернення позивача з даним позовом до суду, були здійсненні оплати за користування електричної енергії на суму 60000,77грн. (основний борг в розмірі 55483,77грн, реактивна енергія в розмірі 1154,95грн., 3% річних в розмірі 975,88грн., інфляційні в розмірі 2386,17грн.), про що свідчать наявні в матеріалах копії примірників платіжних доручень. Зазначене також підтверджується наданим до суду актом звірки взаєморозрахунків сторін, станом на 29.09.2017р. (вх. № 32360).

Згідно ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Тому, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі, в частині стягнення з відповідача суми вартості електричної енергії за період січень, лютий, квітень, липень 2017 р. в розмірі 35055,71 грн., КРЕ за період з березня 2016 р. по січень 2017 р. в розмірі 1154,95 грн., 3% річних за період з червня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 975,88 грн., інфляційних за період з жовтня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 2386,17 грн. на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Натомість суд зазначає, що при сплаті відповідачем суми заборгованості, відповідачем не було сплачено 2,10 грн. 3% річних, в зв'язку з чим, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України, сума 3% річних в розмірі 2,10 грн. підлягає стягненню на користь позивача.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В частині 2 статті 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Позивач, відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та у відповідності до п. 4.2.1. договору, п. 6 додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору про постачання електричної енергії, за порушення строків виконання зобов'язання, нарахував відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу за весь час прострочення, з урахуванням шестимісячного терміну за період з червня 2016р. по листопад 2016р. в розмірі 5371,98 грн. та просить суд стягнути її на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго".

Враховуючи викладене, перевіривши розрахунок розміру пені, зроблений позивачем, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 5371,98 грн.

Однак, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, проти задоволення якого заперечував представник позивача, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, суд зазначає, що при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

На підставі викладеного, а також враховуючи те, що установа відповідача є неприбутковою організацією та фінансується виключно з Державного бюджету України, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та, у відповідності до ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України зменшити розмір пені на 90% та стягнути на користь позивача пеню в розмірі 537,20 грн.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 ГПК України та постановою № 18 від 26.12.11р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції". Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що спір доведено до суду з вини відповідача, та сума заборгованості була сплачена відповідачем вже після звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду, судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі та без урахування зменшення розміру неустойки.

Враховуючи викладене, у господарського суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про покладення судових витрат на позивача.

Керуючись ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 49, п. 1-1 ст. 80, ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити частково.

Стягнути з Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 34, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) пеню в сумі 537,20 грн., 3% річних в сумі 2,10 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішення законної сили.

В частині стягнення суми вартості електричної енергії за період січень, лютий, квітень, липень 2017 р. в розмірі 35055,71 грн., КРЕ за період з березня 2016 р. по січень 2017 р. в розмірі 1154,95 грн., 3% річних за період з червня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 975,88 грн., інфляційних за період з жовтня 2016 р. по липень 2017 р. в розмірі 2386,17 грн. - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 05.10.2017 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1916/17