РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017Справа №910/13510/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській С.В.

розглянувши справу № 910/13508/17

за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового

фонду Деснянського району м. Києва";

до Головного територіального управління юстиції у м.Києві;

про стягнення 33 351,80 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Максимова Я.С., довіреність № 46-4891 від 17.10.2016р.;

від відповідача: Колток О.М., довіреність № 7/33/112 від 05.01.2017р.

обставини справи:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (надалі - позивач ) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції у м.Києві (надалі - відповідач) про стягнення 33 351,80 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачем не виконано зобов'язання за договором № 003135-К від 02.11.2015р. про відшкодування витрат балансоутримувача в частині сплати наданих послуг у період з 01.05.2015р. по 31.12.2016р., внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 33 351,802 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.08.2017р. порушено провадження у справі № 910/13510/17 та розгляд справи призначений на 28.09.2017р.

Присутній у судовому засіданні 28.09.2017р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві, поданому в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем і відповідачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.11.2015 року між комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» (за договором - балансоутримувач) та Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві (за договором - орендар) укладено договір № 003115-К про відшкодування витрат балансоутримувача (надалі-договір), відповідно до п. 1.1. договору, балансоутримувач забезпечує надання послуг, які зазначені в додатку № 1 до цього Договору, нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 64, а орендар бере участь у витратах, понесених балансоутримувачем при наданні послуг, пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі та відшкодовує плату за земельну ділянку на якій розташовано об'єкт оренди.

Згідно п. 2.2.3. Договору, Орендар щомісяця з 12 по 15 число зобов'язується отримати у відділі управління нежитловим фондом балансоутримувача під розпис в журналі видачі документацій рахунок на оплату за отримані послуги (перелік послуг зазначений в Додатку № 1).

Згідно з додатком № 1 до Договору, позивач та відповідач погодили перелік послуг.

Не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, орендар зобов'язаний вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі за надані послуги та відшкодування плати за земельну ділянку, на якій розташовано об'єкт оренди (п. 2.2.4. договору).

З п. 5.1 Договору вбачається, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2015р. включно. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України, якщо жодна із сторін не пізніше ніж за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії цього Договору не повідомила іншу сторону про намір припинити дію цього договору, то договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором (п.5.3 Договору).

Відповідно до п. 5.5 Договору, останній може бути достроково розірвано на підставі рішення суду; за згодою обох сторін (про намір розірвання Договору сторони повинні повідомити одна-одну за 30 (тридцять) днів; у разі невиконання сторонами умов Договору.

Так, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає, що відповідач у період з 01.05.2015р. по 31.12.2016р. не сплатив на користь балансоутримувача вартість послуг позивача за спірним договором, що призвело до виникнення у відповідача заборгованості у розмірі 33 351,807 грн., яку позивач просить суд стягнути з орендаря.

Доказів припинення дії Договору до початку спірного періоду або протягом такого періоду сторонами спору суду не надано, а тому суд дійшов висновку про те, що у позивача у період часу з 01.05.2015р. по 31.12.2016р. існували грошові зобов'язання перед позивачем на підставі Договору.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідачем за період з 01.05.2015р. по 31.12.2016р. зобов'язання з оплати послуг позивача за спірним договором не виконувались належним чином, у зв'язку з чим утворився борг у загальній сумі 33 351,80 грн.

Зокрема, відповідачем не надано суду доказів належного виконання умов Договору, передбачених у п. 2.2.4, тобто своєчасної та повної сплати наданих позивачем послуг за спірний період у розмірі 33 351,80 грн.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу підтверджується матеріалами справи. Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом відхиляються з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Оскільки договір про надання послуг є оплатним, обов'язок відповідача за спірним договором оплатити отримані послуги виникає в силу положень законодавства та розділу 2 договору.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення строку (терміну) виконання зобов'язання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Обставина надходження бюджетних коштів не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки вона залежить від суб'єктивної поведінки третьої особи, без зазначення реквізитів цієї особи в договорі.

Статтею 511 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Зі змісту частини 2 статті 528 Цивільного кодексу України вбачається, що у разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Суд відзначає, що залежність виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості наданих позивачем послуг від наявності надходження бюджетних коштів суперечить приписам ст. 617 ЦК Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту якої випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005).

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу за Договором в сумі 33 351,80 грн. за період з 01.05.2015р. по 31.12.2016р.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у м.Києві (01001, м. Київ, пр. Музейний, 2д; ) на користь комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва" (02217, м. Київ, вул. Закревського, буд. 15; ідентифікаційний код 39605452) основний борг у сумі 33 351 грн. 80 коп. та 1600 грн. - витрат по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 03.10.2017р.

Суддя А.І. Привалов