КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р. Справа№ 910/6708/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Ткаченка Б.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу №31/07-17 від 31.07.2017 (вх. №09-08.1/6639/17 від 08.08.2017) Товариства з обмеженою відповідальністю «Леруа Мерлен Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017

у справі №910/6708/17 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леруа Мерлен Україна»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ВП «Скіф»

про стягнення 657176,06 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Коновалов О.С., довіреність №23/02/16 від 23.02.2016;

від відповідача - Кукуруза В.В., довіреність б/н від 01.08.2017

від третьої особи - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Леруа Мерлен Україна» (відповідач у справі) про стягнення 657 176,06 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив грошове зобов'язання за договором поставки №05/1601 від 01.01.2016, який укладений між ТОВ «Леруа Мерлен Україна» та ТОВ «ВП «Скіф», а саме не повністю розрахувався за отриманий товар. У зв'язку з тим, що ТОВ «ВП «Скіф» відступило право грошовоі вимоги до ТОВ «Леруа Мерлен Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс», згідно договору від 18.02.2015 (за реєстрами видаткових накладних), ТОВ «Факторинг Фінанс» звернулось до ТОВ «Леруа Мерлен Україна» з вимогою про оплату вартості товару, який отримано за видатковими накладними, які визначені в реєстрі. Оскільки відповідач не виконав свої зобов'язання по оплаті вартості отриманого товару, ТОВ «Факторинг Фінанс» звернулось з позовною вимогою про стягнення заборгованості за договором поставки 05/1601 від 01.01.2016 в сумі 657 176,06 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 у справі №910/6085/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Леруа Мерлен Україна» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» 656 443,40 грн заборгованості за договором поставки 05/1601 від 01.01.2016 та 9 846,65 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку про правомірність позовних вимог про стягнення основного боргу, оскільки визнав доведеним факт настання у ТОВ «Леруа Мерлен Україна» обов'язку з оплати отриманого товару; доведеним виникнення у ТОВ «Факторинг Фінанс» права вимагати сплати грошових коштів від відповідача, враховуючи належне повідомлення останнього про відступлення ТОВ «ВП «Скіф» свого права вимоги на користь позивача та надіслання списку видаткових накладних, за якими ТОВ «Факторинг Фінанс» набув права вимоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Леруа Мерлен Україна», подав апеляційну скаргу №31/07-17 від 31.07.2017 (вх. №09-08.1/6639/17 від 08.08.2017), в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що висновки місцевого господарського суду не відповідають дійсним обставинами справи та поданим доказам, оскільки, на думку апелянта, судом не враховано, що за договором факторингу відступлення права грошової вимоги відбулось з метою забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «ВП «Скіф» перед ТОВ «Факторинг Фінанс» і згідно приписів ст. 1084 ЦК України у випадку якщо боржник, в даному випадку відповідач, сплатить суму боргу в меншому розмірі, то саме ТОВ «ВП «Скіф», як клієнт за договором факторингу, повинен сплатити факторові залишок боргу. Окрім того, апелянт стверджує, що його обов'язок оплати вартості поставленого товару за договором поставки №05/1601 від 01.01.2016 настав лише на суму 428 048,61 грн, оскільки на решту суми поставленого товару, постачальник - ТОВ «ВП «Скіф», всупереч умовам договору, не зареєстрував податкові накладні, що за умовами договору є підставою для неоплати товару. Крім того, відповідач звертає увагу на те, що після підписання договору факторингу, він не отримував належним чином оформлених Реєстрів розрахункових документів, які містили б підписи ТОВ «ВП «Скіф» та ТОВ «Факторинг Фінанс», а Реєстри, які були направлені разом з повідомленням про відступлення права вимоги були підписані лише з боку ТОВ «Факторинг Фінанс».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2017 апеляційну скаргу №31/07-17 від 31.07.2017 (вх. №09-08.1/6639/17 від 08.08.2017) ТОВ «Леруа Мерлен Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Дикунська С.Я., Зубець Л.П. та призначено розгляд справи на 30.08.2017.

22.08.2017 до Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Факторинг Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №09-11/15509/17), в якому позивач заперечує проти доводів апелянта та зазначає, що ст. 1084 ЦК України, на яку посилається відповідач не звільняє боржника - ТОВ «Леруа Мерлен Україна», від обов'язку виконати зобов'язання на вимогу фактора, навпаки закріплює права фактора вимагати таке виконання від боржника чи від клієнта, у випадку, якщо договір факторингу укладено в якості забезпечення зобов'язань клієнта перед фактором. Також стверджує, що він в належній формі повідомив ТОВ «Леруа Мерлен Україна» про відступлення права вимоги сплати заборгованості, а саме повідомлення носить виключно інформативний характер і не може змінити ні умов договору факторингу, ні умов договору поставки. З огляду на викладене, позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 залишити без змін.

У зв'язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. та судді Зубець Л.П. у відпустці, згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.08.2017 для розгляду справи №910/6708/17 визначено суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Ткаченко Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 справу №911/1428/17 прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2017 у зв'язку з неявкою у судове засідання представників апелянта розгляд справи відповідно до п.1 ч. 1 ст. 77 ГПК України був відкладений на 13.09.2017.

20.09.2017 до Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «Факторинг Фінанс» надійшли додаткові заперечення (вх. №09-11/17318/17) на апеляційну скаргу, які долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 13.09.2017 Київським апеляційним господарським судом відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 11.10.2017.

У судовому засіданні 11.10.2017 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі..

Представник позивача у судовому засіданні 11.10.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги відповідача, просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, у судове засідання 11.10.2017 не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про оголошення перерви від 13.09.2017.

Беручи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд апеляційної скарги, а також те, що участь представників учасників в засіданні суду є правом, а не обов'язком особи, враховуючи те, що явка представників сторін обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третьої особи, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

01.01.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВП «Скіф» (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Леруа Мерлен Україна» (покупець за договором) укладено договір поставки № 05/1601 (а.с. 206-222 том 1).

Відповідно до п.1.1 договору, покупець замовляє, а постачальник поставляє покупцеві в зазначену ним торгову точку та/або склад покупця товар з метою його наступної реалізації від свого імені кінцевим споживачам, зазначеним у специфікації, яка є додатком до цього договору, яку покупець зобов'язується прийняти та сплатити у строк та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору ціна договору складається із сукупної вартості всіх товарів, придбаних покупцем у постачальника за даним договором.

Пунктами 3.1.1, 3.3.3., 3.1.5 договору передбачено, що покупець сплачує за товар ціну, вказану у специфікації з урахуванням знижки, що погоджується сторонами на умовах, визначених цим договором. Розрахунок ціни здійснюється з точністю до сотих. Оплата товарів здійснюється шляхом банківського переказу коштів з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника лише за умови, що покупець отримав оригінали документів, зазначених у п. 3.1.9, 6.3, 6.7 договору. Вважається, що покупець виконав своє зобов'язання оплатити товар з моменту списання банком грошей з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника згідно з накладними постачальника, прийнятими покупцем.

Відповідно до п. 3.1.9, 6.3 договору оплата поставлених покупцю товарів здійснюється протягом 30 календарних днів від прийому товару згідно другого етапу приймання за якістю та кількістю, та отримання належним чином оформлених документів: видаткова накладна, що узгоджена після другого етапу приймання, згідно з п. 6.21 договору; рахунок-фактура; товарно-транспортна накладна; але в будь-якому випадку не раніше реєстрації податкової накладної постачальником в порядку передбаченому законодавством України, у платіжні дні постачальника: з понеділка (включно) по п'ятницю (включно). Постачальник зобов'язується поставити товар з супроводжувальними документами, а товар, відповідно до вимог чинного українського законодавства,з сертифікатами відповідності, якості, санітарно-гігієнічним висновком, з паспортом безпеки хімічної продукції, інструкцією та іншими документами необхідними для товару, що поставляється; зі всією необхідною для споживача інформацією відповідно до вимог ДСТУ та чинного Українського законодавства.

Договором (п. 6.7, 6.8, 6.11, 6.12) передбачено приймання товару в 2 етапи. Перший етап, загальне приймання: покупець здійснює приймання товару перевіряючи кількість вантажних місць та упаковок на підставі пакувального листа, товарно-транспортних накладних та супроводжувальних документів, а також всіх необхідних документів для здійснення дрібно-роздрібної торгівлі, а саме: товарно-транспортних накладних, рахунків-фактур, прибутково-видаткових накладних, податкових накладних, сертифікатів відповідності державної системи сертифікації або копії зазначених сертифікатів, завірених суб'єктом господарювання, що відступив товар, який підлягає обов'язковій сертифікації, тощо або офіційних підтверджень, що даний товар не підлягає обов'язковій сертифікації, гарантійних талонів та технічних паспортів, у випадку застосування тари багаторазового використання - сертифікатів-додатків на тару, відповідно до умов, передбачених п. 7.5 цього договору. Таке приймання товару здійснюється в присутності представника постачальника та підтверджується його підписом на акті приймання-передачі та відповідній накладній. Покупець зобов'язаний прийняти товар за кількістю, якщо постачальником дотримано всіх умов поставки та товар не має видимих дефектів. Таке прийняття не позбавляє покупця права в подальшому вдатися до перевірки кількості та якості поставленого товару та заявити відповідні претензії на умовах, передбачених в розділі 6 договору. На другому етапі покупець приймає товар перевіряючи кількість товару та наявність зовнішніх дефектів. Приймання за якістю та кількістю проводиться безпосередньо покупцем без присутності представника постачальника. Сторони домовились, що постачальник цим погоджується на здійснення одностороннього приймання товару покупцем та згоду за результатом такого приймання. У випадку виявлення покупцем товару неналежної якості, покупець вносить відповідний запис на своєму екземплярі накладної на товар, складає акт невідповідності та надсилає його постачальнику. Актом невідповідності є письмовий документ, що містить перелік виявлених покупцем невідповідностей товару замовленню, недоліків кількості та/або якості.

Відповідно до пп. 6.19, 6.20, 6.21 договору покупець зобов'язаний скласти акт невідповідності та надіслати другий його екземпляр постачальнику протягом 5 робочих днів з дати поставки товару. На підставі складеного акту невідповідності, постачальник протягом 3 робочих днів зобов'язаний надати коригувальні документи. У всіх випадках невідповідності товару за кількістю та/або якістю, постачальник зобов'язаний протягом 3 робочих днів з дати надання акту невідповідності надати покупцю всі необхідні документи (відвантажувальну накладну, рахунок-фактуру та податкову накладну з розрахунком коригування), з усіма виправленнями, що враховують виявлену невідповідність.

Даний договір діє з моменту його підписання та до 31.12.2016, але в будь-якому випадку до повного і належного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. Жодні права, вимоги та обов'язки, що випливають з даного договору, не можуть бути передані третім особам без письмової згоди на те іншої сторони (п. 19.1, 19.5 договору).

До матеріалів справи долучені копії видаткових накладних на поставку товару за період з 05.10.2016 по 29.11.2016 на загальну суму 665153,79 грн (а.с. 25-31; 33-44; 46-55; 57-62; 65-82; 85-107; 109-119; 121-137; 140-168; 170-180, том 1).

При цьому, у позовній заяві позивач вказує на поставку товару на суму 665886,45 грн., включаючи до вказаної суми вартість товару за видатковими накладними, що не додані до матеріалів справи (ВП-0000780 від 08.06.2016 на суму 541,31 грн., ВП-0000779 від 08.06.2016 на суму 191,35 грн.).

З представлених до матеріалів справи видаткових накладних, вбачається, що вони підписані уповноваженими представниками ТОВ «Леруа Мерлен Україна» та ТОВ «ВП «Скіф», підписи яких засвідчені печатками товариств. Крім того, до справи надані копії податкових накладних щодо поставленого відповідачу товару (а.с. 155-274 том 2).

Будь-яких актів невідповідності з приводу поставленого за наданими видатковими накладними товару сторони не надали.

За умовами договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту передачі товару на етапі загального приймання товару (п. 6.27 договору).

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що товар був поставлений третьою особою та прийнятий належним чином відповідачем без застережень щодо недоліків товару та без вказівок на недоліки щодо товаросупровідних документів.

Відповідач заперечуючи свій обов'язок в оплаті товару, вказує на те, що ТОВ «ВП «Скіф» не зареєструвало податкові накладні на всю суму поставленого товару, що за договором надає відповідачеві право не оплачувати такий товар. Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта з наступних підстав.

Згідно п. 3.1.4, 6.5 договору якщо видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, податкова накладна та/або рахунок на товари не відповідають вимогам, встановленим чинним законодавством України або умовам договору та/або додатків до нього та/або податкова накладна не зареєстрована у строки, передбачені законодавством України Покупець має право не оплачувати товар до моменту виправлення виявлених недоліків. Покупець зобов'язаний повідомити постачальника електронною поштою або факсом про невідповідність документів та зафіксувати дати відправлення та отримання таких документів та повідомлень про їх невідповідність. В такому випадку відлік відстрочки платежу за поставлений товар починається з моменту надання постачальником виправлених документів. У разі відмови постачальника скласти податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальник зобов'язаний відшкодувати покупцю суму коштів у розмірі податкового кредиту, що втрачений ним у зв'язку з неналежним оформленням податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної. Таке відшкодування сплачується постачальником покупцю не пізніше 5 календарних днів з дати отримання відповідної претензії та/або рахунку-фактури.

До матеріалів справи надано податкові накладні, частина з яких не зареєстрована у встановленому законом порядку, що не заперечується третьою особою, та не спростовується сторонами. Проте, відповідач не надав доказів того, що письмово повідомляв постачальника про те, що частина податкових накладних щодо поставленого йому товару не зареєстровані у встановленому чинним законодавством порядку. Обов'язок такого повідомлення договором покладений саме на покупця. При цьому, договором сторони чітко передбачили, що виключно повідомлення покупця про недоліки у документах зупиняють обрахунок строку оплати вартості товару, і в такому випадку строк виконання грошового обов'язку починає свій відрахунок з моменту надання постачальником виправлених документах. Тобто якщо покупець не звернувся до постачальника з вимогою про невідповідність документів та не зафіксував дати відправлення та отримання таких документів та повідомлень про їх невідповідність, згідно п. 3.1.4, 6.5 договору, то він зобов'язаний оплатити товар у строк визначений договором, а саме протягом 30 днів з моменту прийняття товару на другому етапі.

Крім того, договором передбачено відшкодування постачальником податкового кредиту, у разі неналежного оформлення податкових накладних чи відсутності їх реєстрації. Однак, відповідач з вказаної вимогою також не звертався, докази протилежного суду не надані та вказана обставина не заперечується сторонами.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Тобто з укладенням такого договору продавець бере на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу набуває права вимагати від продавця передачі товару та зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі.

Судом встановлено, що виникнення обов'язку оплати у покупця договором поставлено в залежність від факту поставки товару та реєстрації податкових накладних. Проте договір також унормовує порядок виставлення претензій щодо некомплектності, якості та отриманні всіх необхідних документів на товар. І саме дотримання цього порядку надає відповідачу право не оплачувати товар до моменту виправлення виявлених недоліків.

За змістом ст. 613 ЦК кредитор вважається таким, що прострочив, коли він не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

З огляду на вищенаведені норми цивільного законодавства, колегія суддів зазначає що відстрочка виконання боржником свого зобов'язання наступає не просто у зв'язку з невчиненням кредитором своїх зобов'язань, а виключно якщо невиконання кредитором зобов'язань позбавляє боржника можливості здійснити виконання своїх (зустрічних) зобов'язань.

Оскільки договором передбачено, обов'язок відповідача, як покупця, заявляти про невідповідність документів, отриманих на товар, передбачено в той же час можливість повернення податкового кредиту, у зв'язку з непроведенням реєстрації податкових накладних на товар, вартість якого була сплачена покупцем, то наведене свідчить, що відповідач, як покупець, мав можливість виконати свої грошові зобов'язання за договором, а тому відсутність реєстрації частини податкових накладних, не звільняє покупця від обов'язку оплатити товар, на який він вже набув право власності та щодо якого не заявляв жодних претензій до постачальника, в тому числі претензій до документів.

Судом встановлено, що 18.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Фінанс» (фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВП «Скіф» (клієнт) укладеного договір факторингу (нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М, зареєстрований в реєстрі за № 293 а.с. 197-205 том 1), предметом якого є здійснення фактором факторингу дебіторської заборгованості (права вимоги) клієнта по відношенню до третіх осіб (боржників, дебіторів), перелік яких наведений у додатку № 1 до цього договору, за зобов'язаннями за якими їх сума, строк вказані в реєстрах до цього договору.

Відповідно до п. 1.1.1. договору реєстри розрахункових документів прийнятих до факторингу є додатками до цього договору за умови підписання належним чином уповноваженими на те представниками сторін. Зразок форми, за якою мають складатися реєстри, наведений в додатку № 2 до цього договору.

Згідно з п. 1.2, 1.3 договору під факторингом за цим договором розуміється: надання фактором грошових коштів клієнту за плату під відступлення ним фактору права вимоги, надалі за текстом - факторингове фінансування, адміністрування прав вимог, надання клієнту звітності по проведеним факторинговим операціям та іншої інформації стосовно обліку відступлених фактору прав вимоги, на умовах визначених цим договором та додатками до нього. До факторингу за цим договором приймаються права вимоги грошових коштів на поставку товарів на суму розрахункового документа з терміном їх остаточної оплати, вказаними в реєстрі, з лімітом максимальної заборгованості за факторинговим фінансуванням до 1200000,00 грн. Фактор має право за погодженням з клієнтом встановлювати та змінювати окремі ліміти або обмеження максимальної заборгованості за факторинговим фінансуванням за кожним окремим дебітором.

Пунктом 1.4. договору визначено, що клієнт уступає фактору грошові вимоги до дебіторів з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором по сплаті боргу клієнта у розмірах, які зазначені в реєстрах розрахункових документів, прийнятих до факторингу за цим договором і вказаних в додатку № 2 до договору факторингу. Якщо сума, отримана фактором від дебітора, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, забезпеченого уступкою прав грошової вимоги, клієнт зобов'язується сплатити фактору залишок боргу.

Факторинг здійснюється шляхом відступлення клієнтом фактору прав вимоги до дебіторів відповідно до документів, що засвідчують право вимоги (накладні, акти виконаних робіт, послуг) внесених до реєстрів (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 3.1.1, 3.1.2 договору фактор зобов'язаний письмово повідомляти всіх дебіторів, зазначених у додатку № 1 до цього договору «Перелік покупців (дебіторів)» про відступлення прав вимоги до дебіторів фактору; перераховувати клієнту грошові кошти за переуступлення відповідного права вимоги в порядку визначеному п. 2.2, 2.3 цього договору.

Договором про внесення змін та доповнень № 4 від 30.03.2016 до договору факторингу № 180215 від 18.02.2015 (нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М, зареєстрований в реєстрі за № 795) затверджено додаток № 1 до договору факторингу, яким передбачено у якості дебітора ТОВ «Леруа Мерлен Україна» за договором № 05/1601 від 01.01.2016 з відстроченням платежу 30 календарних днів.

Цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до 17.02.2016 включно, проте зобов'язання сторін, що виникли за цим договором діють до моменту їх повного виконання (п. 7.3 договору в редакції договору про внесення змін та доповнень № 3 до договору факторингу від 17.02.2016 нотаріально засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондар Т.М, зареєстрований в реєстрі за № 471).

Як вбачається з наявних документів, відповідач був належним чином повідомлений про укладення договору факторингу, що підтверджується повідомленням про відступлення права вимоги (факторинг) за договором поставки № 05/1601 від 01.01.2016, яке підписане та скріплене печатками фактора, клієнта та дебітора (дата отримання 09.03.2016, а.с. 115-116, том 2).

Згідно укладеного договору факторингу, та підписаних між ТОВ «Факторинг Фінанс» (фактор) та ТОВ «ВП «Скіф» (клієнт) реєстрів № 191 (ВП-0001257 від 05.10.2016 на суму 11507,45 грн., ВП-0001373 від 05.10.2016 на суму 22674,20 грн.), 189, 192, 193, 194, 195, 196, 197, 199, 198, 200, позивачу були відступлені права вимоги грошових коштів за товар, який поставлений згідно накладних на загальну суму 656 443,40 грн.

До матеріалів справи долучені всі видаткові накладні, перелічені в реєстрах за якими передані права грошової вимоги. До матеріалів справи надано повідомлення про відступлення права грошової вимоги за договором поставки від 01.01.2016 № 05/1601 з переліком видаткових накладних про поставку товару та загальної вартості поставленого товару. У повідомленнях перелічені в тому числі і видаткові накладні з реєстрів № 191, 189, 192, 193, 194, 195, 196, 197, 199, 198, 200. Докази направлення повідомлень відповідачу додані до матеріалів справи (а.с. 117-153 том 2).

При цьому, як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем в позовній заяві наведено перелік видаткових накладних, по яким отримав право вимоги та по яким просить стягнути з відповідача заборгованість, серед яких зазначив видаткові накладні ВП-0000780 від 08.06.2016 на суму 541,31 грн., ВП-0000779 від 08.06.2016 на суму 191,35 грн.

Проте згідно представлених Реєстрів видаткових накладних, які були підписані між «Факторинг Фінанс» (фактор) та ТОВ «ВП «Скіф», за якими відступались права вимоги, вищевказані видаткові накладні ВП-0000780 від 08.06.2016 на суму 541,31 грн., ВП-0000779 від 08.06.2016 на суму 191,35 грн, включені не були. Враховуючи відсутність доказів передачі третьою особою позивачу права вимоги саме за цими видатковими накладними, оскільки, реєстр в який би вони були включені позивачем не надано, то місцевий господарський суд правомірно вказав, що ТОВ «Факторинг Фінанс» згідно реєстрів № 191 (ВП-0001257 від 05.10.2016 на суму 11507,45 грн., ВП-0001373 від 05.10.2016 на суму 22674,20 грн.), 189, 192, 193, 194, 195, 196, 197, 199, 198, 200 отримав право вимоги саме на суму 656 443,40 грн, а не на 657 176,06 грн.

Належних доказів оплати відповідачем вартості товару, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного господарського суду не надано. Крім того факт не оплати відповідачем не заперечується. Господарський суд міста Києва обґрунтовано не прийняв надане відповідачем платіжне доручення, як доказ оплати, вартості товару, поставленого згідно видаткових накладних ВП-0000780 від 08.06.2016, ВП-0000779 від 08.06.2016, оскільки в призначенні платежу вказаного платіжного доручення зазначено: «оплата згідно накладних № ВП-0000631 від 12.05.2016, по № ВП-0000780 від 08.06.2016 та дог. № 05/1601 від 01.01.2016.» Тобто вказаний документ не підтверджує оплату за видатковою накладною № ВП-0000779 від 08.06.2016.

Судом встановлено, що товар був поставлений відповідачу в період з жовтня 2016 по листопад 2016, а тому з врахуванням відстрочення оплати товару у 30 календарних днів, строк виконання його грошового зобов'язання слід вважати таким, що настав.

В зв'язку з вищевикладеним суд вважає вимоги позивача обґрунтованими в сумі 656443,40 грн. за вирахуванням вартості товару, переданого за видатковими накладними ВП-0000780 від 08.06.2016, ВП-0000779 від 08.06.2016.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1078, 1080 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082, 1084 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором, фактор зобов'язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо сума, одержана фактором від боржника, виявилася меншою від суми боргу клієнта перед фактором, який забезпечений відступленням права вимоги, клієнт зобов'язаний сплатити факторові залишок боргу.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що факт існування у відповідача заборгованості за договором № 05/1601 від 01.01.2016 та договором факторингу № 180215 від 18.02.2015 року в сумі 656443,40 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, то Господарський суд міста Києва правомірно визнав позовні вимоги на суму 656443,40 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

В апеляційній скарзі апелянт заперечує свій обов'язок зі сплати грошових коштів на користь позивача, оскільки Реєстри видаткових накладних, за якими ТОВ «Факторинг Фінанс» отримав право вимоги, і які були надіслані відповідачеві разом з повідомленнями про відступлення права вимоги, не відповідають формі, затвердженій у договорі факторингу, оскільки підписані лише самим ТОВ «Факторинг Фінанс» та не містять підпису клієнта - ТОВ «ВП «Скіф».

Вказані твердження, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на те, що за договором факторингу підтвердженням переходу права вимоги до фактора є підписані між фактором і клієнтом Реєстри розрахункових документів прийнятих до факторингу, які після їх підписання стають додатками до договору. Всі Реєстри № 191 (ВП-0001257 від 05.10.2016 на суму 11507,45 грн, ВП-0001373 від 05.10.2016 на суму 22674,20 грн.), 189, 192, 193, 194, 195, 196, 197, 199, 198, 200 з переліком видаткових накладних, за якими ТОВ «Факторинг Фінанс» набув права вимоги до ТОВ «Леруа Мерлен Україна» підписані уповноваженими представниками обох сторін (і фактора і клієнта), підписи яких скріплені печатками товариства. Тобто саме з моменту підписання таких документів у позивача виникло право вимоги до дебітора (відповідача у справі) про сплату грошових коштів на його рахунок.

Про перехід прав вимоги відповідач був належним чином повідомленим, а відтак колегія суддів вважає, що повідомлення про відступлення, надіслане відповідачу, в якому був вказаний реєстр видаткових накладних лише за підписом позивача, та за яким позивач вимагав сплати коштів, не спростовує обставин реальності переходу таких прав, оскільки всі реєстри згідно договору факторингу були підписані обома сторонами: клієнтом та фактором. А тому підписання повідомлення лише позивачем та направлення реєстру таких накладних за його підписом, не звільняють відповідача від обов'язку сплати грошових коштів за товар, обов'язок чого у відповідача вже настав, і який останнім належним чином не виконаний ні перед позивачем, як фактором, ні перед третьою особою, як безпосереднім постачальником такого товару.

Щодо заперечень відповідача, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки, на підставі ст. 1084 ЦК України, фактор у разі несплати дебітором суми відступленого права вимоги має звертатись щодо погашення різниці заборгованості не до дебітора, а до клієнта. Суд вважає вказане заперечення необґрунтованим з наступних підстав.

Положення ст. 1084 ЦК України передбачають обов'язок клієнта сплати фактору не заборгованість дебітора (відповідача у справі), а саме свій борг, який існує перед фактором, в розмірі, який становить різницю між зобов'язаннями клієнта перед фактором та фактично отриманою фактором від боржника (відповідача у справі) сумою.

Ні договором факторингу, ні нормами ЦК України не обмежено право фактора звертатись безпосередньо до боржника (дебітора) з вимогою про сплату заборгованості за договором і таке право фактор реалізує самостійно, на власний розсуд.

Згідно п. 2.7. договору факторингу клієнт (ТОВ «ВП «Скіф») зобов'язаний у випадку невиконання чи неналежного виконання дебітором грошового зобов'язання, право вимоги якого відступлене фактору клієнтом за цим договором та по якому вимога пред'явлена фактором, не пізніше десяти календарних днів від дати відправлення фактором (ТОВ «Факторинг Фінанс») письмового повідомлення або повідомлення на електронну адресу клієнта виконати за дебітора таке грошове зобов'язання, але в розмірі, який не перевищує розміру боргу клієнта перед фактором по цьому договору, шляхом перерахування фактору суми невиконаного дебітором зобов'язання.

Клієнт зобов'язується при виконанні за дебітора грошового зобов'язання, сплатити фактору суму згідно наданого фактором розрахунку, в якому серед іншого зазначається сума невиконаного дебітором грошового зобов'язання щодо переданого клієнтом права вимоги (п. 2.8. договору).

Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що і нормами цивільного законодавства і положеннями договору передбачено саме право фактора звернутись до клієнта з вимогою погасити заборгованість, у разі якщо своїх зобов'язань не виконає боржник, або коли грошових коштів отриманих від боржника недостатньо саме для погашення боргу клієнта перед фактором і в такому випадку клієнт після отримання відповідної вимоги буде зобов'язаний погасити свою заборгованість перед фактором.

Однак, доказів надсилання позивачем на адресу ТОВ «ВП «Скіф» будь-яких повідомлень щодо сплати заборгованості у зв'язку з несплатою своїх зобов'язань відповідачем, матеріали справи не містять, а тому твердження про обов'язок саме третьої особи сплатити замість боржника грошові кошти є безпідставними та такими, що суперечать дійсним обставинам справи та правовідносинам, які склались між сторонами.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що наведені положення договору і закону не звільняють боржника (відповідача у справі) від обов'язку сплатити свої зобов'язання, право вимоги яких перейшло до іншої особи (позивача у справі), а тим більше не позбавляє права фактора вимагати виконання цього обов'язку, в тому числі вимагати у судовому порядку.

Беручи до уваги вище встановлене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем належним чином доведено існування права вимоги до відповідача щодо оплати 656 443,40 грн, та відповідно доведено обов'язок останнього сплатити встановлену суму боргу, у зв'язку з чим, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 у справі №910/6708/17 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 102, 101, ч. 1 п. 1ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Леруа Мерлен Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 у справі №910/6708/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 у справі №910/6708/17 залишити без змін.

3. Справу №910/6708/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

Б.О. Ткаченко