ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року Справа № 927/764/16

Вищий господарський суд України у складі колегії:

Головуючого:Студенця В.І.,
суддів:Львова Б.Ю., Селіваненка В.П.,
за участю представників сторін позивача - ОСОБА_4; відповідача - не з'явився;
розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
на постановуКиївського апеляційного господарського суду
від16.05.2017
та на рішенняГосподарського суду Чернігівської області
від16.03.2017
у справі№ 927/764/16
за позовомЧернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
простягнення 68 000, 00 грн

В С Т А Н О В И В:

Чернігівське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5) про стягнення 34 000, 00 грн штрафу та 34 000, 00 грн пені за прострочення сплати штрафу.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16.08.2016 порушено провадження у справі № 927/764/16 за позовом Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до ФОП ОСОБА_5 про стягнення 68 000, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області (суддя Демидова М.О.) від 16.03.2017 позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Суд стягнув з ФОП ОСОБА_5 до Державного бюджету України 34 000, 00 грн штрафу та 34 000, 00 грн пені.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді Зубець Л.П., Алданова С.О.) від 16.05.2017 рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 та рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.08.2016, ФОП ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального права, а саме: ч. 2 ст. 19, ст.ст. 55, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст.ст. 2, 15, 21 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", ст.ст. 1, 35, 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Також ФОП ОСОБА_5 посилається на те, що господарськими судами не надано належного правового обґрунтування щодо застосування або незастосування цивільного та господарського законодавства до спірних правовідносин, зокрема ст.ст. 258 ЦК України, 223, 250 ГК України.

Окрім того, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій ст. 43 ГПК України, оскільки ними не з'ясовано всіх обставин справи.

У прохальній частині касаційної скарги ФОП ОСОБА_5 також викладено клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень до закінчення їх перегляду в порядку касації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1211 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

З огляду на те, що ФОП ОСОБА_5 не наведено жодних доводів в обґрунтування зазначеного клопотання, колегія суддів не знайшла підстав для його задоволення.

На адресу суду 18.09.2017 від Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив на касаційну скаргу ФОП ОСОБА_5, в якому відділення просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 19.09.2017 розгляд касаційної скарги у даній справі відкладено на 04.10.2017.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами, адміністративною колегією Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи №02-05/06-2014 30.10.2014 винесено рішення №06-р/к "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу".

Пунктом 1 резолютивної частини зазначеного рішення дії Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 щодо здійснення пасажирських перевезень на автобусному маршруті загального користування за напрямками Ріпки-Чернігів 17.01.2014 (13:55), 23.01.2014 (14:25), 03.04.2014 (12:07, 13:35), 09.04.2014 (11:47), 10.04.2014 (11:50) та Чернігів-Ріпки 22.01.2014 (11:20, 12:05, 12:50), 27.01.2014 (11:30, 12:20), 04.02.2014 (11:55) визнано порушенням вимог Закону України "Про автомобільний транспорт" та Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 за №176 (Акти перевірок Управління Укртрансінспекції у Чернігівській області від 17.01.2014 №071873; 22.01.2014 №071837, №071838, №071843, №071844; 23.01.2014 №071879, №071817; 27.01.2014 №071848, №071849, №071883; 04.02.2014 №071840, №071909; 03.04.2014 №072007, 072008; 09.04.2014 №072017; 10.04.2014 №071992), а також порушенням, передбаченим статтею 15 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" у вигляді досягнення неправомірних переваг у конкуренції відносно ПАТ "Ріпкинське АТП 17444", шляхом порушення чинного законодавства, яке підтверджено рішенням органу державної влади, наділеного відповідною компетенцією (постановами про застосування адміністративно-господарських штрафів Управління Укртрансінспекції у Чернігівській області від 29.01.2014 №040372; 19.02.2014 №040435, №040436, №040437, №040438; 07.05.2014 №040635, №040636, №040639, №040640).

За вчинення наведеного порушення рішенням на ФОП ОСОБА_5 накладено штраф у розмірі 34 000 грн. 00 коп.

Копію рішення направлено Чернігівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України на адресу ФОП ОСОБА_5 з супровідним листом №02-01/1/2782 від 05.11.2014 та було отримано останнім 24.11.2014, про що свідчить відмітка у повідомленні про вручення поштового відправлення № 274.

У рішенні зазначено про двомісячний строк сплати штрафу з дня одержання рішення, а також двомісячний строк його оскарження до Господарського суду Чернігівської області.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ФОП ОСОБА_5 оскаржувалось прийняте рішення у порядку адміністративного судочинства.

Так, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2015 у справі №825/3999/14 адміністративний позов ФОП ОСОБА_5 до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання неправомірними дій та скасування рішення задоволено у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду України від 10.03.2015 у справі №825/3999/14 постанову суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.05.2016 у справі №К/800/14952/15 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду України від 10.03.2015 скасовано. Провадження у справі за позовом ФОП ОСОБА_5 до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету про визнання неправомірними дій та скасування рішення закрито. Роз'яснено позивачу, що вирішення даного спору підлягає в порядку господарського судочинства.

ФОП ОСОБА_5 01.09.2016 звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про визнання недійсним рішення №06-р/к від 30.10.2014 адміністративної колегії Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі №02-05/06-2014.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 31.10.2016 у справі № 927/821/16 у задоволенні позову ФОП ОСОБА_5 до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2017 рішення Господарського суду Чернігівської області від 31.10.2016 у справі № 927/821/16 залишено без змін.

ФОП ОСОБА_5 штраф не сплачено.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до ФОП ОСОБА_5 про стягнення 34 000, 00 грн штрафу та 34 000, 00 грн пені за прострочення сплати штрафу.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції" відносини, пов'язані захистом від недобросовісної конкуренції, регулюються цим Законом, Законом України "Про захист економічної конкуренції", Законом України "Про Антимонопольний комітет України", Паризькою конвенцією про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, іншими актами законодавства, виданими на підставі законів чи постанов Верховної Ради України.

Статтею 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Відповідно до ч. 1 ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У постановах Верховного Суду України від 17.06.2015 у справі № 910/1331/14 та від 23.06.2015 у справі № 21-688а15, викладено правову позицію, згідно з якою, з огляду на положення ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ст. 12 ГПК України, ч. 2 ст. 4 КАС України справи зі спорів про оскарження рішень органів АМК підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами ГПК України, за винятком справ щодо оскарження рішень АМК з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері державних закупівель відповідно до статті 19 КАС України.

У п. 2 оглядового листа Вищого господарського суду України від 12.07.2017 № 01-06/1112/17 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням господарськими судами конкурентного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)" зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Застосовуючи приписи ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", ч. 2 ст. 47 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", господарські суди мають враховувати, що передбачені строки оскарження рішень органу АМК не може бути відновлено.

Отже, зазначені строки є присічними. Установлена ЦК України позовна давність до відповідних правовідносин не застосовується, так само як і в разі оскарження розпоряджень АМК та його органів.

Аналогічним чином вирішується й питання щодо строків оскарження рішень органів АМК, прийнятих у справах про недобросовісну конкуренцію.

Закінчення присічного строку незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення (розпорядження) АМК та його органів.

У п. 21 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" зазначено, що вирішуючи спори, пов'язані із зобов'язанням виконати рішення Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення або про стягнення коштів (штрафу, пені) на підставі такого рішення, господарським судам необхідно мати на увазі, що сам по собі факт неоскарження рішення особою, якої воно стосується, не є безумовним свідченням законності відповідного акта державного органу. Тобто для того, щоб дійти висновку про обов'язковість виконання рішення названого Комітету чи його територіального відділення, господарському суду потрібно досліджувати це рішення на предмет його відповідності вимогам законодавства, якщо така відповідність заперечується іншою стороною у справі. Однак господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Приписи частин 3 і 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" щодо зупинення виконання рішення органу Антимонопольного комітету України на час судового розгляду відповідної справи стосуються, за змістом цих норм, лише розгляду, здійснюваного в порядку господарського судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов'язковими до виконання.

Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції").

Частиною 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що копію рішення №06-р/к "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" направлено Чернігівським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України на адресу ФОП ОСОБА_5 з супровідним листом №02-01/1/2782 від 05.11.2014 та було отримано останнім 24.11.2014, про що свідчить відмітка у повідомленні про вручення поштового відправлення № 274, а отже строк на оскарження зазначеного рішення та строк на сплату ФОП ОСОБА_5 штрафу у розмірі 34 000, 00 грн, накладеного на відповідача цим рішенням сплили 26.01.2015.

Зважаючи на положення ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", згідно з яким розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України, Чернігівське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України просило стягнути з ФОП ОСОБА_5 34 000, 00 грн пені за прострочення сплати штрафу, при тому, що за підрахунками територіального відділення розмір пені за період прострочення з 27.01.2015 по 28.07.2016 (день звернення до суду із даним позовом) склав 279 990, 00 грн.

З врахуванням викладеного, виходячи із положень ч. 2, 3, 5 та 7 ст. 56, ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 34 000, 00 грн штрафу та 34 000, 00 грн пені.

Колегією суддів відхиляються доводи ФОП ОСОБА_5, викладені у касаційній скарзі, що стосуються суті рішення №06-р/к "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу", оскільки господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

При цьому оскарження рішення територіального відділення АМК в порядку адміністративного судочинства не є оскарженням рішення АМК в розумінні ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", якою прямо визначено підвідомчість даної категорії спорів господарським судам.

Окрім того, колегією суддів прийнято до уваги те, що, як встановлено судами попередніх інстанцій, рішення №06-р/к "Про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та накладення штрафу" по суті, є предметом спору, тобто було оскаржене в порядку господарського судочинства, у справі № 927/821/16. Разом з тим, господарськими судами у згаданій справі було відмовлено в задоволенні позову ФОП ОСОБА_5 до Чернігівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення №06-р/к від 30.10.2014 з огляду на пропуск ФОП ОСОБА_5 двохмісячного присічного строку, визначеного ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Також колегією суддів відхиляються доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, щодо застосування або незастосування цивільного та господарського законодавства до спірних правовідносин, зокрема ст.ст. 258 ЦК України, 223, 250 ГК України, оскільки нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", має обов'язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв'язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій в розумінні статей 238, 239, 249 ГК України, які застосовуються саме на підставі рішення уповноваженого на це органу. Тому під час таких нарахування та стягнення не застосовуються строки, про які йдеться у статті 250 названого Кодексу (п. 22 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства").

Відповідно до ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші доводи ФОП ОСОБА_5, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що фактичні обставини, які входять до предмета доказування у цій справі, з'ясовані судами першої та апеляційної інстанції з достатньою повнотою, і оскільки неправильне застосування ними норм матеріального права не призвело до прийняття неправильного по суті рішення, то колегія суддів вважає відсутніми підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень..

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.03.2017 у справі № 927/764/16 - без змін.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Львов Б.Ю.

Селіваненко В.П.