ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2017 р. Справа № 925/1026/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Потапенко В.В., при секретарі судового засідання Швидкій О.В. та представників сторін:

від позивача - Барілов С.А. - без підтвердження повноважень;

від відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сміла Енергоінвест"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про стягнення 171 999 грн. 35 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов, у якому позивач просить стягнути з відповідача 171 999 грн. 35 коп. заборгованості за спожиту та неоплачену теплову енергію по договору поставки теплової енергії №ПТ-085 від 17 вересня 2013 року, з яких: 86 000 грн. - сума основного боргу, 3 963 грн.87 коп. трьох процентів річних, 27 080 грн. 40 коп. інфляційних та 54 955 грн. пені.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступні обставини:

-17.09.2013 року між сторонами було укладено договір поставки теплової енергії №ПТ-085, відповідно до пункту 2.1. якого позивач прийняв на себе зобов'язання поставити (передати у власність) відповідачу теплову енергію шляхом подачі теплоносія до опалювальної системи об'єкта теплопостачання, а відповідач прийняв на себе зобов'язання у порядку та строки, встановлені цим договором, оплатити поставлену постачальником теплову енергію;

-позивач виконав умови договору, здійснивши протягом опалювальних періодів 2014-2017 років для потреб відповідача поставку теплової енергії, що підтверджується актами про подачу теплоносія, рахунками, актами прийому-передачі теплової енергії;

-постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України №507 від 28.11.2014 року, встановлено тарифи на теплову енергію ТОВ «Сміла Енергоінвест». Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України №359 від 27.02.2015 року, №1055 від 31.03.2015 року, №1422 від 30.04.2015 року, №2690 від 29.10.2015 року, №54 від 28.01.2016 року, №1757 від 29.09.2016 року, №2126 від 02.12.2016 року, №151 від 01.02.2017 року внесено зміни на тарифи на теплову енергію ТОВ «Сміла Енергоінвест»;

-у результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань по договору №ПТ-085 від 17.09.2013 року утворилася заборгованість у розмірі 86 000 грн. Позивач нарахував відповідачу 3963 грн. 87 коп. трьох процентів річних, 27080 грн. 40 коп. інфляційних та 54955 грн. пені.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у позові повністю, посилаючись на наступні обставини:

-04 травня 2017 року між сторонами було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості №01/05/2017 на суму 126043 грн. 89 коп., по якому відповідач сплатив 40043 грн. 89 коп. Цей договір відповідач вважає новацією зобов'язання - попередній договір було замінено на Договір про реструктуризацію заборгованості від 04 травня 2017 року, по якому строк виконання зобов'язання по сплаті коштів не настав, у зв»язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу, пені, трьох процентів річних та інфляційних є безпідставними, оскільки ці нарахування позивачем зроблено по договору поставки теплової енергії №ПТ-085 від 17 вересня 2013 року, зобов'язання по якому припинені договором про реструктуризацію.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, пояснив, що нарахування основного боргу проведено відповідно до умов договору поставки теплової енергії №ПТ-085 від 17 вересня 2013 року і згідно чинного законодавства.

Представник відповідача проти позову заперечив, оскільки, на його думку, попередні договірні відносини замінено на договір реструктуризації заборгованості від 04.05.2017 року за №01/05/2017, який і регулює взаємовідносини між сторонами на даний час.

У судовому засіданні згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд виходить з наступного:

17.09.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (Постачальник за договором, позивач у справі), в особі директора Мельниченка Дмитра Миколайовича, що діяв на підставі Статуту товариства, з однієї сторони та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Споживачем за договором, відповідач у справі), з іншої сторони, було укладено Договір поставки теплової енергії №ПТ-085 (далі - «Договір»).

У пункті 2.1. Договору встановлено, що Постачальник в порядку та на умовах, встановлених цим Договором, приймає на себе зобов'язання поставити (передати у власність) Споживачу теплову енергію шляхом подачі теплоносія до опалювальної системи об'єкта теплопостачання, а Споживач приймає на себе зобов'язання у порядку та строки, встановлені цим Договором оплатити поставлену Постачальником теплову енергію.

Згідно п. 4.1. Договору ціна цього договору складається із загальної вартості теплової енергії, поставленої Постачальником Споживачу протягом всього строку дії цього Договору.

Пунктом 4.2. Договору встановлено, що розрахунки за теплову енергію здійснюються Сторонами виключно у грошовій формі за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Оплата вартості спожитої протягом розрахункового періоду теплової енергії здійснюється споживачем шляхом оплати 100% такої вартості у безготівковому порядку або готівкою до каси постачальника у строк до 10 числа місяця, який слідує за розрахунковим (пункт 4.10. Договору).

Згідно пункту 4.3. Договору на момент укладення цього Договору тарифи на теплову енергію становили 1010 грн. 45 коп. з ПДВ за 1 Гкал.

У підпункті 6.4.7. пункту 6.4. Договору сторони обумовили, що у разі зміни тарифів на підставі рішення відповідного органу влади, нові (змінені) тарифи застосовуються до сторін цього Договору з моменту введення в дію нових тарифів відповідно до такого рішення органу влади.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України №507 від 28.11.2014 року, встановлено тарифи на теплову енергію ТОВ «Сміла Енергоінвест». Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг України №359 від 27.02.2015 року, №1055 від 31.03.2015 року, №1422 від 30.04.2015 року, №2690 від 29.10.2015 року, №54 від 28.01.2016 року, №1757 від 29.09.2016 року, №2126 від 02.12.2016 року, №151 від 01.02.2017 року внесено зміни на тарифи на теплову енергію ТОВ «Сміла Енергоінвест».

Позивач виконав умови Договору, здійснивши протягом опалювальних періодів 2014-2017 років для потреб відповідача поставку теплової енергії, що підтверджується актами про подачу теплоносія, рахунками, актами прийому-передач теплової енергії. Поставку зазначеної в актах кількості теплової енергії відповідач не заперечує.

Позивач стверджує, що відповідач не виконав зобов'язання по оплаті, що випливало з договірних правовідносин, у результаті чого утворилась заборгованість по Договору за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року в розмірі 86 000 грн.

Відповідач заперечує наявність боргу по Договору, вказуючи, що Договір було замінено на Договір про реструктуризацію заборгованості від 04 травня 2017 року, по якому строк виконання зобов»язання по сплаті коштів не настав, у зв»язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу, пені, трьох процентів річних та інфляційних є безпідставними, оскільки ці нарахування позивачем зроблено по договору поставки теплової енергії №ПТ-085 від 17 вересня 2013 року, зобов»язання по якому припинені Договором про реструктуризацію.

У процесі судового розгляду справи сторони провели звірку взаєморозрахунків, згідно акту якої станом на 13 вересня 2017 року заборгованість відповідача по Договору про реструктуризацію заборгованості №01/05/2017 становить 32500 грн. Тобто, після звернення позивача до суду відповідач в рахунок погашення боргу сплатив позивачу 53500 грн. 29 вересня 2017 року до суду надійшли письмові пояснення за підписом представника відповідача, в яких він вказує, що основний борг відповідачем сплачено повністю. На підтвердження цього представник відповідача надав суду платіжні доручення про перерахування грошових коштів позивачу. Представник позивача підтвердив у судовому засіданні повну сплату відповідачем основного боргу в розмірі 86000 грн. після звернення позивача з даним позовом до суду. За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення основного боргу підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 статті 80 ГПК України.

У ч. 1 ст. 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно з частиною 1 статті 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як встановлено судом, господарські зобов'язання між сторонами виникли на підставі Договору поставки теплової енергії №ПТ-085 від 17.09.2013 року, відповідно до умов якого позивач відпускає теплову енергію на потреби відповідачу, а останній оплачує спожиту теплову енергію в обсягах і терміни, передбачені Договором.

Свої зобов'язання по Договору щодо оплати послуг на постачання теплової енергії відповідач належним чином не виконував, вартість поставленої теплової енергії оплачував несвоєчасно.

Відповідач заперечує наявність боргу по Договору на час звернення позивача з позовом до суду, вказуючи, що Договір було замінено на Договір про реструктуризацію заборгованості від 04 травня 2017 року, по якому строк виконання зобов»язання по сплаті коштів не настав, у зв»язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу, пені, трьох процентів річних та інфляційних є безпідставними, оскільки ці нарахування позивачем зроблено по договору поставки теплової енергії №ПТ-085 від 17 вересня 2013 року, зобов»язання по якому припинені Договором про реструктуризацію. Суд вважає, що такі твердження відповідача є безпідставними, оскільки укладання договору, зокрема, про зміну строку виконання зобов'язань за договором, не припиняє первісного зобов'язання сторін за договором, а відповідно Договір про реструктуризацію заборгованості не може бути розцінений як новація в розумінні ст. 604 ЦК України. Узгодження позивачем та відповідачем у межах Договору про реструктуризацію графіку погашення заборгованості є способом надання розстрочки виконання платежів та не може бути оцінене, як новація договору. Відповідно до частини 2 статті 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). За змістом ч. 2 ст. 604 ЦК України характерним для новації є саме укладення нового зобов'язання, а не зміна його частини. Договір про реструктуризацію таких ознак не містить.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки за Договором про реструктуризацію у відповідача не виникли будь-які інші зобов'язання замість первісних та зазначений Договір не містить ніякої домовленості щодо припинення грошового зобов'язання відповідача за Договором, то зобов'язання за Договором не припинились з визначених законом підстав, у тому числі новацією, а відтак, зобов'язання відповідача за Договором не припинено Договором про реструктуризацію.

Відповідно до ст. 193 ГПК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Ст. 1 Закону "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" №543-96/ВР передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Ст. 3 цього Закону визначає, що розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом №543-96/ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", а тому за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, розмір якої не перевищує того розміру, який обчислений на підставі подвійної облікової ставки НБУ.

Підпунктом 7.2.3. Договору передбачено, що за порушення строків виконання грошового зобов'язання Споживач сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожен день такого невиконання грошового зобов'язання, включаючи день оплати.

Позивач нарахував відповідачу 54955 грн. пені за період з 01.06.2017 року по 06.08.2017 року. Суд, перевіривши розрахунок пені, прийшов до висновку, що розрахунок зроблений не вірно. За розрахунком суду розмір пені становить 4049 грн. 32 коп. У зв'язку з цим позов в частині вимог про стягнення пені підлягає частковому задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача, згідно положень ст. 625 ЦК України - 3 963 грн.87 коп. трьох процентів річних, 27080 грн. 40 коп. інфляційних та 54 955 грн. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, трьох процентів річних, зроблений позивачем, суд вважає, що він зроблений вірно і відповідно вимоги позивача про їх стягнення підлягають задоволенню.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816 грн. 40 коп. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судовий збір» - переплата складає 270 грн. 01 коп. Згідно статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. Такого клопотання від позивача до суду не надходило.

На підставі викладеного, керуючись п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сміла Енергоінвест» (20700, вул. Свердлова, 94, м. Сміла, Черкаська область, ідентифікаційний код 36779078) - 4049 грн. 32 коп. пені, 27080 грн. 40 коп. інфляційних, 3963 грн. 87 коп. трьох процентів річних та 1816 грн. 40 коп. судового збору.

3.У частині стягнення 86 000 гривень основного боргу провадження у справі припинити.

4.У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду.

СУДДЯ В.В. Потапенко

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2017 року.

Суддя В.В. Потапенко