ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року Справа № 908/6183/15
Ухвалою Вищого господарського суду України від 10.10.2017 колегією суддів у складі: Куровський С.В., Катеринчук Л.Й., Удовиченко О.С. припинено касаційне провадження за касаційною скаргою ліквідатора ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк" арбітражного керуючого Жиленко Н.О. на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2017, прийняту за наслідком перегляду ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.05.2017 в частині скасування арешту майна, накладеного у кримінальній справі.
Мною, Катеринчук Л.Й., при прийнятті зазначеної ухвали було висловлено окрему думку, суть якої полягає в такому:
Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.
Відтак, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться в залежність від приписів процесуального закону.
З моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, яким змінюється весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство застосовуються переважно при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.
Разом з тим, до боржника можуть застосовуватися загальні норми процесуального права. Так, відповідно до статті 41 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Зазначена норма прямо передбачає можливість застосування при розгляді справ про банкрутство норм ГПК України, якщо нема іншого правового регулювання у Законі про банкрутство.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 роз'яснено як суди повинні застосовувати положення статті 41 ГПК України: "Провадження у справах про банкрутство регулюється ГПК у випадках, коли його норми безпосередньо визначають правила даного провадження (статті 2, 41, 12 та 15) або мають універсальний характер для будь-якої стадії судового процесу або процесуальної дії (статті, вміщені в розділах I, V, VI, VII, XII, XIII), з урахуванням встановлених Законом особливостей.
Накладення арешту на майно є інститутом процесуального права, який відноситься до забезпечувальних заходів та, на мій погляд, має універсальний характер, як у справах позовного провадження, так у справах про банкрутство.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 106 ГПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про забезпечення позову, скасування забезпечення позову.
Відповідно до частини 6 статті 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 107 ГПК України, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.
Отже, застосовуючи тлумачення зазначених норм ГПК України, відповідно до роз'яснень пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ №15, вважаю що постанова апеляційного суду, прийнята за наслідком перегляду ухвали суду першої інстанції про скасування арешту на майно боржника у справі про банкрутство, повинна переглядатися у касаційному порядку як судовий акт, щодо якого загальними нормами ГПК України передбачено можливість його оскарження, незалежно від того, що частиною 3 статті 8 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ухвала суду про вжиття забезпечувальних заходів (їх скасування) не внесена до переліку ухвал, щодо яких може здійснюватися касаційний перегляд постанов апеляційного суду, прийнятих за наслідком перегляду таких ухвал суду першої інстанції.
Вважаю, що в ході касаційного розгляду скарги ліквідатора ПрАТ "ІнтерМікро Дельта, Інк" арбітражного керуючого Жиленко Н.О. на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.07.2017, прийняту за наслідком перегляду та скасування ухвали Господарського суду Запорізької області від 12.05.2017 в частині скасування судом першої інстанції арешту майна боржника, накладеного в ході розслідування кримінальної справи судом першої інстанції загальної юрисдикції, який було залишено в силі апеляційним судом загальної юрисдикції, з прийняттям рішення про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту, оскільки господарські суди не компетентні приймати будь-які рішення щодо речових доказів, які перебувають під арештом у кримінальних справах, що була прийнята та призначена до розгляду колегією суддів ВГСУ на 10.10.2017, суду касаційної інстанції слід було розглянути касаційну скаргу по суті та прийняти рішення про відмову у її задоволенні, а не припиняти касаційне провадження.
Суддя
Вищого господарського суду України Катеринчук Л.Й.