РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2017 Справа № 910/11053/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Зарудній О.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс"

третя особа, яка не заявляє самостійним вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення 12 349, 36 грн.

за участю представників:

від позивача:Храмов Я.М. - представник за довіреністю № 6 від 01.01.2017 р.
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_4 - представник за довіреністю №17 від 03.01.2017 р. не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (далі - ПрАТ "АСК "Інго Україна", позивач) з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" (далі - ПрАТ "СК "Інтер-Поліс", відповідач) про стягнення 12 349, 36 грн.

Свої позовні вимоги ПрАТ "АСК "Інго Україна" обґрунтовує тим, що 26.06.2014 р. у місті Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача автомобіля марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням страхувальника ОСОБА_1, та автомобіля "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, внаслідок чого був пошкоджений застрахований транспортний засіб марки "Фольксваген". У подальшому позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування на загальну суму 12 349, 36 грн.

У позові ПрАТ "АСК "Інго Україна" просило стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 12 349,36 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.08.2017 р. до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, третя особа).

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що сума страхового відшкодування повинна бути визначена з урахуванням оціненої шкоди транспортного засобу та з урахуванням зносу транспортного засобу. Просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, через канцелярію суду подав клопотання, у якому просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги вважав обґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до договору добровільного страхування № 250548360.13 від 12.12.2013 р., укладеного між ПрАТ "АСК "Інго Україна" та ТОВ "ЮСК Україна" були застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме - автомобілем марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9405172 від 26.06.2014 р., наявною в матеріалах справи, 26.06.2014 р. у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого у позивача транспортного засобу марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням страхувальника ОСОБА_1, транспортного засобу "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, а також транспортного засобу марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, в результаті чого був пошкоджений застрахований у позивача транспортний засіб марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно з постановою Печерського районного суду м. Києва від 22.07.2014 р. по справі № 757/18539/14-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Зазначені обставини також були встановлені рішенням господарського суду міста Києва у справі № 910/25573/14 від 08.10.2015 р. за позовом ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" до ПрАТ "Страхова компанія "Інтер-Поліс" про відшкодування шкоди у розмірі 50 000,00 грн., а також рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26.02.2015 р. у справі № 752/15523/14-ц за позовом ПрАТ "Страхова компанія "Інтер-Поліс" до ОСОБА_2, треті особи - ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", ТОВ "Порше Лізинг Україна" про визнання договору (полісу АС/9100814) недійсним, які набрали законної сили.

Відповідно до ремонтної калькуляції № 122181 від 02.07.2017 р. та рахунку СТО № 2-1 від 02.07.2014 р. загальний розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП, склав 12 349,36 грн.

На підставі страхового акту № 116345 від 08.07.2014 р. ПрАТ "АСК "Інго Україна" перерахувало на користь СТО страхувальника страхове відшкодування у сумі 12 349,36 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 6636 від 14.07.2014 р.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ч. 1 ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність винної особи, якій належить автомобіль "Тойота", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (ОСОБА_2), була застрахована у ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9100814. При цьому дійсність вказаного полісу щодо страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 станом на дату вчинення ДТП підтверджується рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26.02.2015 р. у справі № 752/15523/14-ц, яке набрало законної сили.

Отже, відповідач є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду, а згідно з положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" він відповідає за вимогами позивача - Приватного акціонерного товариства "Інго Україна" (як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів потерпілій особі) в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачу сплаченої ним суми, суд виходить з наступного.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до положень статті 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Крім того, виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст. 1166 та ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідач стверджував про те, що страхове відшкодування повинно виплачуватись з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, з приводу чого суд зазначає таке.

З положень статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розраховуються у порядку, встановленому законодавством.

Так, розмір (коефіцієнт) зносу розраховується за порядком, передбаченим Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ), затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 р. (далі - Методика).

Відповідно до п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Згідно з пунктом 7.38 Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

У пункті 7.39 вказаної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог, а саме: якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

З договору добровільного страхування № 250548360.13 від 12.12.2013 р. вбачається, що роком випуску пошкодженого автомобіля "Фольксваген", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - є 2013 рік, а отже, на момент ДТП (26.06.2014) строк його експлуатації не перевищував 5 - 7 років. При цьому відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів експлуатації пошкодженого транспортного засобу в інтенсивному режимі або того, що під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ замість пошкоджених. Тим більше, калькуляція, якою визначена сума страхового відшкодування, також не передбачає розмір коефіцієнту зносу деталей пошкодженого автомобіля.

Таким чином, підстав для вирахування зносу в даному випадку немає.

Доводи відповідача про те, що відшкодування фактичних витрат має здійснюватись з урахуванням оціненої шкоди, суд не приймає, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 р. у справі № 3-50гс15.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Отже, беручи до уваги викладене та недоведеність відповідачем своїх заперечень, ПрАТ "СК "Інтер-Поліс" зобов'язаний відшкодувати позивачу шкоду, право вимоги на яку перейшло до позивача, у сумі фактичної виплати страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу, в межах ліміту його відповідальності та з вирахуванням суми франшизи.

Як вже зазначалось, позивач у відповідності до чинного законодавства та умов договору добровільного страхування виплатив страхове відшкодування на користь СТО страхувальника у сумі 12 349,36 грн.

При цьому полісом страхування цивільно-правової відповідальності винної особи № АС/9100814 було передбачено, що ліміт відповідальності страховика становить 50 000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн., відтак, сума страхового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем становить 12 349,36 грн.

За таких обставин позов про стягнення з відповідача матеріальної шкоди підлягає задоволенню судом у вказаній сумі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позовних вимог покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 32 - 35, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 про стягнення 12 349, 36 грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інтер-Поліс" (01033, м. Київ, вул. Володимирська, 69, ідентифікаційний код 19350062) на користь Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, ідентифікаційний код 16285602) страхове відшкодування в сумі 12 349 (дванадцять тисяч триста сорок дев'ять) грн. 36 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 28 вересня 2017 року.

Повний текст рішення підписаний 3 жовтня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.