ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" вересня 2017 р. Справа № 907/380/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» від 17.07.2017

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.08.2017

у справі № 907/380/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», м. Ужгород

до відповідача Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком», м. Ужгород

про стягнення 16557,76 грн.,

представники сторін:

- від позивача - Зіньковська Н.В.,

- від відповідача - Добуш-Вербіцька Н.Ю.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України сторонам роз'яснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 17.08.2017 у справі №907/380/17 (суддя Івашкович І.В.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «Закарпатгаз Збут», стягнуто з Публічного акціонерного товариства (надалі - ПАТ) «Укртелеком» в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» на користь позивача 16557,76 грн. фінансової компенсації та 1600,00 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

При вирішенні спору, суд першої інстанції встановив, що між сторонами у даній справі існували правовідносини з постачання природного газу на підставі договору №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016. Відповідно до п.8.2 вказаного договору, сторонами було погоджено умову про те, що у разі зміни постачальника за ініціативою споживача до закінчення дії договору в частині постачання газу, споживач зобов'язується сплатити постачальнику фінансову компенсацію в розмірі 1% від вартості недопоставленого планового обсягу газу. У зв'язку з тим, що відповідач заявив про свій намір змінити постачальника, між сторонами було укладено угоду про розірвання договору постачання з 01.01.2017, тобто, в період, коли строк дії договору не закінчився та відповідно до п. 11.2 вважався пролонгованим на 2017 рік, оскільки сторонами було внесено зміни щодо планових обсягів постачання природного газу і погоджено їх на 2017 рік. Наведене, на думку суду першої інстанції, свідчить про обґрунтованість застосування позивачем до спірних правовідносин п.8.2 договору.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач у справі оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись, зокрема, на те, що суд першої інстанції не врахував, що:

1) в період виникнення спору, між сторонами не існувало жодних зобов'язань: ні договірних, ні прямо передбачених законодавством. Додатковою угодою було обумовлено, що договір на постачання природного газу втрачає свою дію 01.01.2017, крім тієї його частини, яка передбачає проведення розрахунків за газ. Водночас, рахунок на оплату фінансової компенсації відповідно до п.8.2 договору позивач виставив 03.01.2017, тобто після закінчення дії договору. Це, на думку скаржника, свідчить про те, що, відповідно до ст.11, 526, 629 ЦК України та ст.193 ГК України, не існувало підстав для виникнення зобов'язань відповідача перед позивачем;

2) позивач не надав доказів того, що у зв'язку зі зміною відповідачем постачальника, позивач поніс додаткові витрати - шляхом сплати чи недоотримання певних коштів. Це, на думку скаржника, свідчить про безпідставність позову про стягнення із відповідача фінансової компенсації.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив, що оскільки споживач заявив про намір замінити постачальника після погодження усіх умов щодо погодження планових обсягів газу та пролонгації договору на постачання природного газу на 2017 рік, то, відтак, відповідно до п.8.2 договору, у споживача виник обов'язок сплатити постачальнику фінансову компенсацію у розмірі 1% від вартості недопоставленого планового обсягу газу за цим договором. Отже, суд першої інстанції правомірно задоволив позов.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

15.02.2016 між ТзОВ «Закарпатгаз Збут» (постачальником) та ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії (споживачем) було укладено договір №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, відповідно до якого постачальник зобов'язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (а.с. 9-12). Пунктами 1.2 та 1.3 договору визначено річний плановий обсяг постачання газу в розмірі до 266,872 тис.куб.м, а також обумовлено планові обсяги постачання газу в розрізі по місяцях та кварталах.

Відповідно до п.11.1 договору, він набуває чинності з дати його підписання і скріплення печатками, діє в частині постачання газу з 01.01.2016 по 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

15.11.2016 сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору (а.с. 13), відповідно до якої, з метою узгодження планових обсягів закупівлі природного газу на продовжений період у 2017 році та у зв'язку зі зміною закупівельної вартості природного газу, було внесено доповнення до пунктів 1.2 та 1.3 договору з визначенням планових обсягів постачання газу у 2017 році (188 тис. куб.м) по місяцях, викладено п.3.2 договору в новій редакції щодо розміру ціни за газ (8507,32 грн. з ПДВ за 1000 куб.м), та погоджено викласти з 01.01.2017 додаток №1 до договору в новій редакції.

01.12.2016 сторонами було укладено додаткову угоду №3, якою визначено нову ціну за газ в розмірі 8807,32 грн. за 1000 куб.м (а.с. 14).

В подальшому, споживач звернувся до постачальника з листом №2195-21М0002 від 08.12.2016 (а.с. 50), яким повідомив про припинення договірних зобов'язань з 31.12.2016 у зв'язку із наміром змінити постачальника газу та, через це, просив укласти додаткову угоду про розірвання договору №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016.

15.12.2016 між ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії та ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» було укладено договір №129/17-ПР-7/21М400-498/16 на постачання природного газу (а.с. 52-55).

20.12.2016 між ТзОВ «Закарпатгаз Збут» та ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії було укладено додаткову угоду №4, відповідно до якої сторони дійшли згоди про розірвання з 01.01.2017 договору №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016 у зв'язку з наміром споживача змінити постачальника (а.с. 15).

Відповідно до п.8.2 договору №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016 сторонами було погоджено умову про те, що у разі зміни постачальника за ініціативою споживача до закінчення дії договору в частині постачання газу, споживач зобов'язується сплатити постачальнику за цим договором фінансову компенсацію в розмірі 1% від вартості недопоставленого планового обсягу газу за цим договором.

У зв'язку з цим, ТзОВ «Закарпатгаз Збут» надіслав відповідачу листа №ZKz03-ЛВ-13-0117 від 03.01.2017 із рахунком про сплату фінансової компенсації у розмірі 1% на підставі п.8.2 договору (а.с. 16), а 26.01.2017 - звернувся до відповідача із вимогою №ZKz03-ЛВ-70-0117 від 26.01.2017 (а.с. 17-18) про сплату суми 16557,76 грн. фінансової компенсації, що складає 1% від вартості недопоставленого планового обсягу, визначеного за ціною, погодженою сторонами додатковою угодою №3 від 01.12.2016.

Оскільки відповідач вказану суму не сплатив, позивач звернувся із позовом до Господарського суду Закарпатської області про її стягнення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

Як було зазначено вище, пунктом 11.1 договору №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016 було передбачено, що він набуває чинності з дати його підписання і скріплення печатками, діє в частині постачання газу з 01.01.2016 по 31.12.2016, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення. Відповідно до п. 11.2 договору, він вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають внести зміни до договору щодо планових обсягів постачання на продовжений строк.

За умовами п.11.4, припинення чи розірвання договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін на підставі та в порядку, встановлених чинним законодавством України та цим договором.

Оскільки за місяць до закінчення строку дії договору (30.11.2016), жодною із сторін не було заявлено про його припинення, то з врахуванням змісту п.11.2 договору та додаткової угоди №1 від 15.11.2016 про погодження планових обсягів газу на 2017 рік, сторони досягли згоди про продовження договору №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016 на 2017 рік.

Пунктом 5.3.4 договору передбачено, що споживач має право на зміну постачальника в порядку, передбаченому договором та нормативно-правовими актами з цього питання.

Зазначена умова договору узгоджується із законодавчо закріпленими засадами функціонування ринку природного газу, серед яких, зокрема, визначено принцип вільного вибору постачальника природного газу (ст.ст. 3, 13, 14 Закону України «Про ринок природного газу»), а також положеннями Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015.

Так, статтею 14 Закону України «Про ринок природного газу» та пунктом 2 розділу 4 Правил постачання природного газу встановлено алгоритм дій споживача по зміні постачальника газу, відповідно до якого необхідно: 1) укласти договір з новим постачальником; 2) направити діючому постачальнику повідомлення про намір змінити постачальника, яке є пропозицією про розірвання договору постачання природного газу або його призупинення в частині постачання природного газу і повинно містити дату розірвання (призупинення) чинного договору постачання природного газу, яка визначається останнім календарним днем перед датою, з якої договір постачання природного газу з новим постачальником набере чинності; 3) виконати свої зобов'язання по розрахунках за природний газ перед діючим постачальником та підписати з ним угоду про розірвання договору постачання природного газу або його призупинення в частині постачання природного газу з дати, з якої постачання природного газу буде здійснювати новий постачальник; 4) отримати від діючого постачальника довідку (акт звірки розрахунків) про відсутність простроченої заборгованості за поставлений газ перед діючим постачальником, підписану діючим постачальником. За умови дотримання вищезазначених умов зміна постачальника має бути завершена протягом періоду часу, який не перевищує 21 день з дати отримання діючим постачальником повідомлення споживача про його намір змінити постачальника.

Таким чином, у зв'язку з реалізацією відповідачем свого права, як споживача газу, на зміну постачальника газу, сторонами з дотриманням нормативно встановлених вимог вчинено усі необхідні дії та досягнуто згоди про розірвання договору на постачання природного газу з 01.01.2017, яке оформлено додатковою угодою №4 від 20.12.2016.

Разом з тим, відповідач заявив про намір змінити постачальника у період, коли строк дії договору №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016 не закінчився та, більше того, після того, як сторони досягли згоди про продовження дії цього договору на 2017 рік.

За приписами ч.1 ст.14 Закону України «Про ринок природного газу», п. 3 розділу 4 Правил постачання природного газу, забороняється стягувати плату або вимагати будь-яку іншу фінансову компенсацію у зв'язку із зміною постачальника (крім випадків, коли така плата або компенсація прямо передбачена договором постачання із споживачем, що не належить до категорії побутових споживачів).

Як зазначалося вище, п.8.2 договору №1141ОРС656DP026 від 15.02.2016 передбачено, що у разі зміни постачальника за ініціативою споживача до закінчення дії договору в частині постачання газу, споживач зобов'язується сплатити постачальнику за цим договором фінансову компенсацію в розмірі 1% від вартості недопоставленого планового обсягу газу за цим договором.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до положень ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зважаючи на положення п.8.2 договору, обов'язок споживача сплатити постачальнику компенсацію в розмірі 1% від вартості недопоставленого планового обсягу газу за цим договором виник в момент зміни постачальника газу за ініціативою споживача. Оскільки договором не встановлено строку (терміну) сплати цієї компенсації, то на підставі ч.2 ст. 530 ЦК України, його слід вважати таким, що настав у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Як було зазначено вище, позивач з відповідною вимогою звертався до відповідача, докази її направлення містяться в матеріалах справи (а.с. 18а, 19).

Наведеним спростовуються доводи скаржника про те, що у зв'язку із закінченням дії договору, позивач після 01.01.2017, ніби-то, не мав права пред'являти відповідачу вимогу про сплату фінансової компенсації.

Розрахунок розміру фінансової компенсації позивачем долучено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції (клопотання б/н від 25.09.2017).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає позовні вимоги належним чином доведеним та обґрунтованими, відповідачем у встановленому порядку не спростованими, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Доводи скаржника про те, що позивач не довів факту понесення ним додаткових витрат у зв'язку зі зміною відповідачем постачальника газу, є безпідставними, оскільки підставою для сплати споживачем фінансової компенсації в розмірі 1% сторони визначили виключно факт зміни постачальника газу за ініціативою споживача до закінчення дії договору.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 17.08.2017 у справі №907/380/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко