ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Справа № 904/10378/16

Вищий господарський суд України у складі: суддя Львов Б.Ю. - головуючий, судді Палій В.В. і Селіваненко В.П.,

розглянувши касаційну скаргу Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Дніпро,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017

та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017

зі справи № 904/10378/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (далі - Товариство), м. Дніпро,

до Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення)

про визнання рішення недійсним,

за участю представників сторін:

позивача - Палькевич Н.С.,

відповідача - Максименко А.П.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 27.09.2016 № 32/01-14/06-16 зі справи №15/06-03-1/16 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 (суддя Назаренко Н.Г.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 (колегія суддів у складі: Подобєд І.М. - головуючий суддя, судді Кузнецова І.Л., Орєшкіна Е.В.), позов задоволено.

Прийняті зі справи судові рішення з посиланням, зокрема, на приписи статті 59 Закону України від 11.01.2001 № 2210-ІІІ "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210) мотивовано неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділення просить зазначені рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи скасувати внаслідок їх прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Товариство подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило про безпідставність її доводів та просило рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів зі справи залишити без змін, а скаргу - без задоволення.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників позивача та відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що:

- Рішенням АМК:

Товариство визнано суб'єктом господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку розподілу природного газу в територіальних межах міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Степове, Чумаки, Маївка, Зоря, Балівка, Партизанське та радгоспу "Дзержинець") Дніпропетровської області, на якій розташовані газорозподільні мережі, у період з липня 2014 року по поточний період 2016 року (пункт 1);

дії Товариства щодо безпідставного припинення газопостачання побутовим споживачам, зокрема, 18.02.2016 ОСОБА_5, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та 29.12.2015 ОСОБА_6, яка мешкає: АДРЕСА_2, визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону № 2210, у вигляді дій суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2);

за вчинення зазначеного порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 68 000 грн. (пункт 3);

зобов'язано Товариство припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом вчинення у десятиденний строк дій, визначених законодавством у сфері газопостачання України, які спрямовані на відновлення газопостачання гр. ОСОБА_6, яка мешкає: АДРЕСА_2 (пункт 4);

- розгляд справи №15/06-03-1/16 за ознаками порушення законодавства про захист економічної конкуренції розпочато за розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 25.03.2016 за заявою гр. ОСОБА_5 із повідомленням про факт безпідставного припинення цьому споживачу газопостачання, тоді як аналогічні дії Товариства щодо іншого споживача - гр. ОСОБА_6 - стали предметом дослідження вже після початку розгляду даної справи Відділенням;

- 05.11.2014 споживачу ОСОБА_5 працівниками позивача вручено попередження про припинення газопостачання та наявність заборгованості, яку він мав сплати;

- 25.12.2014 представниками позивача припинено газопостачання споживачу ОСОБА_5 шляхом встановлення скоби на кран плити газової (ПГ) № С10713839 через порушення строків сплати за надані послуги газопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість, про що складено акт припинення газопостачання № 2251;

- 15.02.2016 працівниками позивача складений акт про відсутність допуску до газових приладів № 339;

- 18.02.2016 після отримання доступу до помешкання побутового споживача ОСОБА_5 представниками позивача (Оператора ГРМ) було виявлено факт самовільного відновлення газопостачання та складено акт про порушення № 22, який через відмову від підпису споживача було підписано представником Оператора ГРМ та представником балансоутримувача будинку;

- 18.02.2016 представниками Товариства в зв'язку з виявленням несанкціонованого відновлення припинено газопостачання споживачу шляхом механічного від'єднання ПГ - 4 від системи газопостачання, про що складено відповідний акт № 271, копія якого залишена у споживача. Акт розглянуто на засіданні комісії Товариства 16.03.2016 та задоволено; згідно з актом-розрахунком від 16.03.2016 споживачу донараховано необлікований обсяг природного газу за несанкціоноване відновлення газопостачання на суму 670,46 грн., з чим споживач погодився та оплатив вказану суму;

- 29.02.2016 ОСОБА_5 подано заяву про відновлення газопостачання, яке в подальшому було відновлено позивачем безоплатно, про що складений акт на включення газу від 09.03.2016;

- згідно з карткою особового рахунку ОСОБА_6 оплата послуг з газопостачання не здійснювалась нею жодного разу, часткові стягнення боргу відбувались на підставі судових рішень за позовами Товариства, які споживачем повністю не виконано;

- 14.02.2013 споживачу працівником Товариства вручено письмове попередження про заборгованість та припинення газопостачання, яке було отримано, але від підпису споживач відмовся;

- 07.07.2014 газопостачання у квартирі споживача було припинено в його присутності шляхом встановлення скоби та опломбування, про що складено акт № 1403 у двох примірниках, один з яких залишено споживачеві;

- 23.12.2015 споживачем було надано доступ представникам Товариства до квартири; при огляді газових приладів було виявлено зрив пломби та самовільне відновлення газопостачання до газової плити, про що складено акт про порушення № 76;

- через несанкціоноване відновлення газопостачання 29.12.2015 представниками Товариства припинено газопостачання шляхом механічного від'єднання газових мереж споживача від газорозподільної системи, про що складено акт № 3052, один примірник якого надано споживачу;

- сума заборгованості за надані послуги з газопостачання (за даними позивача) склала 2 765,10 грн.;

- заборгованість ОСОБА_6 не сплачена та газопостачання споживачу позивачем не відновлено;

- Товариство не заперечує факту свого монопольного становища на ринку розподілу природного газу та газопостачання в місцях мешкання зазначених побутових споживачів.

Причиною виникнення даного судового спору є питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

Статтею 1 Закону № 2210 встановлено, що економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; монополізація - досягнення суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 2210 суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

За приписами пункту 2 статті 50 Закону № 2210 зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною першою статті 13 Закону № 2210 встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Водночас згідно з частиною другою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" до повноважень саме Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема:

- розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення відповідних розслідувань;

- прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами;

- проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень).

Стаття 19 цього Закону визначає гарантії здійснення повноважень Антимонопольним комітетом України.

За приписами частини першої статті 59 Закону № 2210 підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до преамбули Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14.04.2004 № 476; далі - Правила) вони регулюють відносини між газопостачальними організаціями, газотранспортними організаціями та громадянами - споживачами газу (далі - споживачі).

Згідно з пунктом 6 Правил газопостачання припиняється у разі, зокрема: порушення споживачем строків сплати за надані послуги з газопостачання, встановлених у пункті 17 цих Правил; самовільного використання газу споживачем; зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо.

У зазначених випадках газотранспортна організація зобов'язана поінформувати споживача про причини і строки припинення газопостачання, а газопостачальна організація - здійснити протягом одного місяця перерахунок оплати послуг, що надавалися споживачеві.

За пунктом 19 Правил якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, а газопостачальна організація протягом наступних п'яти днів не отримала повідомлення про оплату, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання.

У разі неоплати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальна організація має право відключити споживача від газопостачання.

Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання.

Відповідно до пункту 7 Правил припинення постачання газу споживачеві в житлових будинках залежно від обставин здійснюється шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби та/або інвентарної заглушки перед газовим приладом (пристроєм) або на ввідному газопроводі.

У разі самовільного відновлення споживачем газопостачання здійснюється механічне від'єднання відводу газопроводу від діючого газопроводу.

Про припинення газопостачання складається акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача.

Згідно з пунктом 34 Правил споживач несе відповідальність згідно із законодавством за, зокрема, несвоєчасне внесення плати за надані послуги з газопостачання; самовільне підключення до системи газопостачання; зривання пломб на газових приладах та пристроях, опломбованих газопостачальним або газорозподільним підприємством.

Відповідно до пункту 35 Правил про порушення, допущені споживачем під час користування газом, відповідальні представники газотранспортної (газопостачальної) організації складають акт у двох примірниках, один з яких залишається у споживача.

На підставі акта визначається розмір завданих споживачем збитків, які відшкодовуються ним відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 29 Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 № 938 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 № 119; далі - Типовий договір), виконавець має право, зокрема, припиняти постачання газу споживачеві у разі, зокрема: несвоєчасної та/або не в повному обсязі оплати послуг з газопостачання з урахуванням вимог пункту 19 Правил газопостачання; самовільного використання газу споживачем; самовільного підключення газових приладів і пристроїв споживача до системи газопостачання; зривання або пошкодження пломб на запірних пристроях, засувках на вводі в будинок, пошкодження або зняття інвентарних заглушок тощо.

Пунктом 33 Типового договору встановлено, що споживач несе відповідальність згідно із законодавством за, зокрема, несвоєчасне та/або не в повному розмірі внесення плати за надані послуги з газопостачання; самовільне підключення до системи газопостачання; зривання пломб на газових приладах і пристроях, опломбованих виконавцем.

Відповідно до пункту 36 Типового договору про факти порушення, допущені споживачем під час користування газом, представники виконавця в його присутності складають акт у двох примірниках, на підставі якого визначається розмір збитків, завданих споживачем. Один примірник акта залишається у споживача.

Згідно з пунктом 37 Типового договору в разі відмови споживача від підписання акт підписується представниками виконавця у кількості не менш як трьох осіб з відміткою про таку відмову. Крім представників виконавця акт повинен бути підписаний іншими двома незаінтересованими особами (іншими споживачами) за умови посвідчення їх особи.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу XІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824 (далі - Кодекс), у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 11 до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 глави 5 розділу XІ Кодексу до порушень споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об'ємів (обсягів) природного газу, належать, зокрема, несанкціоноване відновлення газоспоживання.

Пунктом 8 глави 5 розділу XІ Кодексу акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення.

При складанні акта про порушення представник Оператора ГРМ зазначає в ньому про необхідність споживача (несанкціонованого споживача) бути присутнім на засіданні комісії, на якому буде розглянуто складений акт про порушення, та визначає: місцезнаходження комісії з розгляду актів про порушення; дату та орієнтовний час проведення засідання комісії, на якому буде розглядатися складений акт про порушення; контактний телефон особи Оператора ГРМ (для уточнення інформації щодо часу та місця засідання комісії).

Отже, факти порушення, допущені споживачем під час користування газом, перелічені як у пункті 6 Правил, так і в пункті 33 Типового договору, у зв'язку з якими пунктом 7 Правил та пунктом 36 Типового договору передбачено складання акта, а в разі відмови споживача від його підписання застосовується пункт 37 Типового договору.

До того ж споживач має бути письмово повідомлений про його заборгованість перед Товариством з позначкою про його вручення, а у разі виявлення саме несанкціонованого відновлення газоспоживання має бути складений акт про таке порушення та в подальшому він має бути розглянутим комісією Товариства з розгляду таких актів.

У свою чергу, попередні судові інстанції в прийнятті оскаржуваних рішення та постанови зі справи виходили з того, що дії працівників Товариства відповідають положенням Правил з огляду на ті обставини, що склались у відносинах між ним і споживачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а підставою для припинення 18.02.2016 та 29.12.2015 постачання природного газу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно була наявна у цих споживачів заборгованість з оплати за спожитий природний газ.

Проте попередні судові інстанції не врахували наведеного вище та дійшли передчасних висновків про наявність підстав для скасування Рішення АМК.

Водночас для прийняття правильного рішення попереднім судовим інстанціям належало:

- з'ясувати, чи відмовлялися ОСОБА_5 від писання акта від 25.12.2014 № 2251 та ОСОБА_6 від підписання акта від 07.07.2014 № 1403; якщо так, то чи складалися акти з підписами трьох представників Товариства та іншими двома незаінтересованими особами (іншими споживачами) за умови посвідчення їх особи;

- дослідити, чи підписаний ОСОБА_6 акт від 07.07.2014 № 1403;

- перевірити, чи складався Товариством акт щодо саме несанкціонованого відновлення газоспоживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а якщо так, то чи розглядалися вони комісією з розгляду актів про порушення Товариства, яка визначає їх правомірність та приймає щодо них відповідне рішення;

- встановити, чи було надіслано Товариством ОСОБА_6 письмове попередження про припинення газопостачання, а якщо так, то чи отримав його споживач і чи є про це позначка (поштове повідомлення про вручення).

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, що відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України є підставою для скасування прийнятих ними зі справи судових рішень.

Разом з тим касаційна інстанція відповідно до частини другої статті 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути передана на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого необхідно встановити обставини, зазначені в цій постанові, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку та вирішити спір відповідно до вимог закону.

Керуючись статтями 1117, 1119-11112 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Дніпропетровського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.01.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 зі справи № 904/10378/16 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Суддя Б.Львов

Суддя В.Палій

Суддя В.Селіваненко