ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2017 р. Справа № 911/2302/17

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробнече обєднання МДС

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю САГА-БУД

про стягнення 48 505,56грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 02.06.2017);

від відповідача ОСОБА_3 (директор/ паспорт)

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче обєднання МДС (далі ТОВ НВО МДС) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю САГА-БУД (далі ТОВ САГА-БУД) про стягнення 48 505,56грн у т.ч.:

- 39 600,00грн основна заборгованість;

- 1 003,56грн пеня за період з 19.06.2017 по 25.07.2017;

- 7902,00грн штраф.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем поставлено позивачу неякісний товар, що поставлений відповідно до видаткової накладної №75 від 16.06.2017.

21.09.2017 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог у даній справі, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 39 600,00грн основного боргу, 286,00грн 3% річних та 673,75грн втрат від інфляції.

Вказана заява не може бути прийнята судом до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду справи по суті - предмет або підставу позову.

Передбачене ч.4 ст.22 ГПК України право збільшити розмір позовних вимог може бути реалізовані до прийняття рішення судом. При цьому, під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено у позовній заяві (див. п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського судуУкраїни «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Натомість позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог фактично доповнено вимоги, заявлені у позовній заяві новими вимогами про стягнення з відповідача 3% річних та втрат від інфляції, вимог за якими не було заявлено позивачем в позовній заяві.

Не прийняті до розгляду у даній справі вимоги можуть бути заявлені у загальному порядку шляхом подання нового позову.

Відповідач у справі ТОВ САГА-БУД письмового відзиву по суті позовних вимог не надано, проте, відповідачем в судовому засіданні 28.09.2017 усно заперечується проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що товар, який був поставлений позивачу відповідає якості визначеної в технічному паспорті, визначення неякісного товару відбувалась в односторонньому порядку без виклику продавця.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачем ТОВ НВО МДС (далі покупець) замовлено у відповідача (далі постачальник) ТОВ САГА-БУД товар, а саме конструкційну тканину Т-11(92) у кількості 600 кв.м., що підтверджується рахунком на оплату по замовленню №141 від 14.06.2017.

15.06.2017 позивачем згідно вищевказаного рахунку сплатило на користь відповідача грошові кошти у сумі 39600,00грн, що підтверджується платіжним дорученням №1156 від 15.06.2017.

16.06.2017 відповідачем поставлено позивачу конструктивну тканину Т-11(92) в кількості 600 кв.м. на суму 39600,00грн, що підтверджується видатковою накладною №75 від 16.06.2017, та вказаний товар прийнято директором відповідача ОСОБА_4 на підставі довіреності №215 від 15.06.2017, про вказані обставини не заперечується сторонами у даній справі.

В силу ч. 2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов; істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, в силу ч.7 ст.179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Так, згідно ч. 4 ст.203 ЦК України, правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Між тим, згідно ч.1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Факти укладення сторонами окремих договорів купівлі-продажу підтверджуються письмовими доказами відповідними накладними, у яких зазначено найменування, кількість, ціна товару, а також довіреностями в яких вказано на підставі яких накладних отримувався товар.

Факт прийняття відповідного товару за накладними у відповідній кількості, за відповідною ціною підтверджується підписами на вищевказаній видатковій та довіреностями на отримання вказаного в накладній товару, що свідчить про висловлення згоди відповідачем на поставку товару на відповідних умовах.

Отже, зазначені накладні підтверджують виникнення між сторонами господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Як зазначає позивач, при зверненні до суду з даною позовною заявою, 19.06.2017 ним складено акт про невідповідність продукції до стану поставки, у вказаному акті зазначається, що у поставленого товару відсутня упаковка рулонів, усі рулони вологі, брудні, місцями присутня іржа. Також дата виготовлення товару зазначена 16.09.2014, тобто строк зберігання товару вийшов.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач посилається на те, що 26.06.2017 направив відповідачу лист, в якому просив надати підприємству довіреність на повернення товару протягом 3-х днів з моменту отримання листа, а також прийняти повернення товару представником відповідача або повідомити про адресу відвантаження та протягом 7 днів з моменту отримання листа у повному обсязі здійснити повернення коштів в сумі 39600,00грн.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилається на те, що товар, який був поставлений позивачу відповідає якості визначеної в технічному паспорті, визначення неякісного товару відбувалась в односторонньому порядку без виклику продавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГК України, господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Згідно ст. ч. 6 ст. 275 ГК України, реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Як визначено ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 674 ЦК України, відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як визначено ст. 675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 678 ЦК України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Як визначено ст. 679 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем в якості підтвердження поставки йому відповідачем неякісного товару надано в матеріали справи акт про невідповідність товару у відповідності поставки (а.с.18).

Суд не може прийняти зазначений акт як належний доказ щодо поставки неякісного товару, оскільки вказаний акт складено в односторонньому порядку покупцем та підписаний одноособово, як зазначено в акті спеціалістом з якості.

Проте, в акті не вказано та до акту не додано документів на підтвердження фаху повноважень спеціаліста, який підписав акт.

Крім того, відповідно до видаткової накладної товар прийнятий 16.06.2017 директором ОСОБА_4 за довіреністю, акт складено 19.06.2017 в акті не вказано де знаходився товар від дня його отримання до дня складання акту. Також такі недоліки як відсутність упаковки, вологість та забруднення тканини, дата виготовлення тканини могли бути встановлені в момент прийому товару, проте при отримані товару таких зауважень покупцем в момент приймання товару суду не надано.

Позивачем також не надано належних документів щодо виклику продавця для перевірки товару за якістю.

Посилання на надіслання листа від 26.09.2017 №260 через доставку «Нова Пошта» не може бути прийнято судом, оскільки у квитанції «Нова Пошта» не вказано який саме документ відправлявся, направлення здійснено не на юридичну адресу продавця, не надано підтвердження отримання відправлення відповідачем.

Крім того, наданий в матеріали справи лист №260 від 26.09.2017 за своїм змістом не є викликом для участі в прийомці товару за якістю.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у даній справі.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, у звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 05.10.2017

Суддя С.І. Чонгова