ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року Справа № 925/230/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Данилової М.В.,
суддівАлєєвої І.В., Корсака В.А.
за участю представників
позивача Сілко О.І. (дов. від 04.01.2017 №14/01-01-21)
відповідача не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
розглянувши матеріали касаційної скаргиСмілянської міської ради
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017
у справі№ 925/230/17 Господарського суду Черкаської області
за позовомСмілянської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Флєр"
простягнення 395 530,79 грн. збитків

ВСТАНОВИВ:

Смілянська міська рада звернулася до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Флєр" про стягнення 395530,79 грн. збитків, завданих внаслідок використання земельної ділянки без сплати земельного податку в період з 01.01.2011 по 01.11.2016.

До прийняття рішення у справі позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій останній зменшив розмір позовних вимог у зв'язку із поданням відповідачем заяви про застосування позовної давності та просив стягнути з відповідача збитки в сумі 199570,32 грн. за період з 01.03.2014 по 01.11.2016.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 20.04.2017 (суддя Пащенко А.Д.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 (головуючий суддя Сулім В.В., судді Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.), у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими судовим рішеннями, Смілянська міська рада звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 20.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017, а справу направити на новий розгляд до господарського суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, статей 96, 206 Земельного кодексу України, не оцінили докази обґрунтованості розміру неодержаних доходів Смілянської міської ради та наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, вчиненого відповідачем.

Також заявник зазначає, що судами попередніх інстанцій не взято до уваги факт систематичної несплати відповідачем плати за землю, що призвело до порушення права територіальної громади на отримання доходу місцевого бюджету у вигляді земельного податку та було підставою визначення комісією збитків та прийняття виконавчим комітетом Смілянської міської ради рішення від 08.12.2016 №529.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Корсак В.А., Сибіга О.М.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 12.09.2017 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі на 27.09.2017.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2017 справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Алєєва І.В., Корсак В.А.

Заслухавши доповідь судді - доповідача та присутнього у судовому засіданні 27.09.2017 представника позивача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити касаційну скаргу у справі з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером :06:001:0029, площею 4,1974 га, що розташована в м. Сміла Черкаської області по вул. Енергетична, 1, відноситься до земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Дата державної реєстрації земельної ділянки 22.12.2001.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.01.2017 за адресою м. Сміла Черкаської області, вул. Енергетична, 1 розташований комплекс нежитлових будівель, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Флєр".

В Довідці управління Держгеокадастру у Смілянському районі від 19.07.2016 № 31-28-05-2794/15-16 вказано, що вказана вище земельна ділянка знаходиться у постійному користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "Флєр" на підставі державного акта на право постійного користування землею від 22.12.2001 № 69 серії І-ЧР № 000354.

Відповідно до інформації Смілянської ОДПІ ГУ ДФС у Черкаській області Товариство з обмеженою відповідальністю "Флєр" за 2011-2016 роки плату за землю не сплачувало.

08.12.2016 Комісією з визначення розміру збитків по платі за землю, створеною рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 21.01.2016 № 21, було складено акт, в якому визначено розмір збитків у вигляді неодержаного земельного податку, завданих територіальній громаді м. Сміла внаслідок зайняття та використання Товариством з обмеженою відповідальністю "Флєр" земельної ділянки під будівлями виробничо-складської бази.

Відповідно до зазначеного вище акта комісія прийшла до висновку, що територіальній громаді м. Сміла внаслідок зайняття та використання Товариством з обмеженою відповідальністю "Флєр" земельної ділянки під будівлями виробничо-складської бази було завдано збитки у вигляді неодержаного земельного податку за період з 01.01.2011 по 01.11.2016 роки, що становить 395530,79 грн.

Листом від 11.01.2017 №19/01-01-53 Смілянська міська рада звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю "Флєр" з претензією, в якій просила в 10-ти денний термін з часу отримання цієї претензії сплатити завдані збитки у розмірі 395530,79 грн. до місцевого бюджету через органи державної фіскальної служби.

У зв'язку з несплатою вищезазначеної суми, Смілянська міська рада керуючись статтями 22, 1166 Цивільного кодексу України, статтею 224 Господарського кодексу України, статтею 152, 156, 157 Земельного кодексу України, Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993, звернулась до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Смілянській міській раді суди попередніх інстанцій вказали про те, що позивачем в розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України не було доведено належними і допустимими доказами наявності законних підстав для стягнення з відповідача збитків (наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення) та не доведено наявності у позивача повноважень на стягнення таких коштів.

Натомість, суд касаційної інстанції вважає такі висновки передчасними, у зв'язку з тим, що судами попередніх інстанцій не було вжито заходів для встановлення дійсних обставин справи та правовідносин сторін, які мають суттєве значення для вирішення справи та надання цим обставинам належної правової оцінки.

За приписами процесуального законодавства, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленою господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору,і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами чинного законодавства.

Як вже зазначалось, предметом даного позову є вимога власника земельної ділянки (територіальної громади м. Сміла в особі Смілянської міської ради) до користувача земельної ділянки - Товариства з обмеженою відповідальністю "Флєр", який систематично з 2011 - 2016 роки не сплачував плату за землю, про стягнення збитків, завданих такою несплатою.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад. Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності. Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

Відповідно до частини 1 статі 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина 1 статті 79 Земельного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (частина 1 статті 156 Земельного кодексу України).

За змістом статті 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Отже, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою вказаним Порядком.

За змістом положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Зазначена норма кореспондується з положеннями статті 224 Господарського кодексу України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 Цивільного кодексу України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: шкоду, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, при вирішенні даного спору суди попередніх інстанцій належним чином не встановили факт порушення відповідачем вимог земельного законодавства, не оцінили чи обґрунтований розмір неодержаних доходів Смілянської міської ради та чи наявні усі елементи складу цивільного правопорушення у діях відповідача.

До того ж, суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки факту чинності: рішення Виконавчого комітету Смілянської міської ради від 21.01.2016 №21, яким утворено комісію з визначення розмірів збитків по платі землю та пунктом 2 якого вказано комісії забезпечити розрахунок розмірів збитків, неодержаних доходів міського бюджету по платі за землю суб'єктів господарювання, що не здійснюють плату за використання земельних ділянко чи/або ухиляються від її справляння у повному обсязі у відповідності з вимогами чинного законодавства, рішень міської ради, результати роботи оформити відповідними актами та подати їх на затвердження виконавчому комітету Смілянської міської ради; рішення Виконавчого комітету Смілянської міської ради від 21.02.2016 №77, яким затверджено Положення про комісію та відповідно до абзацу 3 пункту 2.1.1 пункту 2.1 зазначеного Положення комісії надано повноваження визначати розмір збитків (фактичних втрат, не отриманих доходів, тощо) у разі систематичної несплати податкових платежів; рішення Виконавчого комітету Смілянської міської ради від 08.12.2016 №529, яким затверджено акт з розрахунком збитків, завданих відповідачем несплатою земельного податку.

Суди попередніх інстанцій не звернули увагу і на те, що Смілянська міська рада звернулась до суду за захистом охоронюваного законом права та інтересу територіальної громади м. Сміла на передбачені пунктом 19 частини 1 статті 64 Бюджетного кодексу України, пунктом "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України, пунктами 14.1.72, 14.1, 14, пунктами 265.1.3, 265.1 статті 265, пунктами 269.1.2, 269.1 статті 269 Податкового кодексу України фінансові ресурси міста, в даному видатку земельного податку, шляхом стягнення збитків у розмірі несплаченої відповідачем у 2011-2016 роках плати за землю.

Беручи до уваги вищевикладене, судова колегія касаційної інстанції дійшла висновку, що господарські суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення у даній справі недостатньо дослідили та з'ясували обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення справи, та не надали цим обставинам відповідної правової оцінки, що призвело до передчасних висновків.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 Господарського процесуального кодексу України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При цьому, дослідження всіх наявних в матеріали справи доказів в їх сукупності з наданими сторонами поясненнями, має істотне значення для вирішення спору у цій справі та є підґрунтям для подальших висновків щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 1117 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 3 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Смілянської міської ради задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2017 у справі №925/230/17 та рішення Господарського суду Черкаської області від 20.04.2017 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Головуючий суддя М.Данилова

Судді І.Алєєва

В.Корсак