ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа № 922/1928/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.

при секретарі Кладько А.С.

за участю представника:

ПАТ Аграрний фонд ОСОБА_1 (дов. від 28.12.2016р.)

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський", м. Харків (вх. №2567Х/2-8)

на рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2017 по справі №922/1928/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський", м. Харків

про стягнення 663773,81 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року позивач ПАТ "Аграрний фонд" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 663773,81 грн., в тому числі 536750,00 грн. - сума основного боргу, 56969,02 грн. - сума пені, 37572,50 грн. - сума штрафу, 26217,76 грн. - інфляційних втрат, 6264,53 грн. 3% річних. В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за біржовим контрактом Аграрної біржі від 26 грудня 2016 року №2556 АБ. в частині повної та своєчасної оплати товару наданого йому позивачем

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.08.2017 по справі №922/1928/17 (суддя Бринцев О.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібзавод Салтівський" на користь Публічного акціонерного товариства "Аграрний фонд" 511750,00 грн. основної заборгованості, 56969,02 грн. пені, 37572,50 грн. штрафу, 26217,76 грн. інфляційних втрат, 6264,53 грн. 3% річних та витрати зі сплати судового збору в розмірі 9956,61 грн. В частині стягнення 25000,00 грн. основної заборгованості провадження у справі припинено.

Відповідач із зазначеним рішенням суду першої інстанції частково не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2017 по справі №922/1928/17 в частині стягнення 26217,76 грн. інфляційних втрат, 6264,53 грн. 3% річних скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 апеляційну скаргу ТОВ "Хлібозавод "Салтівський" прийнято до провадження та призначено її розгляд на 03.10.2017 року.

У наданому до суду апеляційної інстанції відзиві (вх. №9868) позивач спростовує наведені скаржником доводи, заперечує повністю вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2017 по справі №922/1928/17 законним та прийнятим за умов повного дотримання норм матеріального та процесуального права. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

02.10.2017 від відповідача надійшло клопотання (вх.№10097), в якому представник відповідача просить розгляд справи відкласти, посилаючись на неможливість прийняти участь у судовому засіданні 03.10.2017 через перебування у іншій судовій інстанції по адміністративній справі.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення його без задоволення виходячи з наступного.

По перше, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження доводів викладених у клопотанні.

По-друге, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З даної статті вбачається, що питання про те, що певні обставини перешкоджають розгляду справи, вирішується судом залежно від конкретних обставин справи. Так, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті.

Як свідчать матеріали справи, про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений завчасно належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, що знаходиться в матеріалах справи, яке отримано уповноваженою особою відповідача 31.08.2017 року, отже, відповідач не був обмежений у праві надати довіреність іншим особам з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у судовому засіданні. У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає, що у відповідача був час для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси у судовому засіданні.

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції належним чином створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, правову позицію сторін викладено у письмовому вигляді, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2017 по справі №922/1928/17 без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх юридичної оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, заслухавши присутнього в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2016р. між ПАТ Аграрний фонд (продавець) та ТОВ "Хлібозавод Салтівський" (покупець) укладено біржовий контракт аграрної біржі №2556 АБ, відповідно до умов якого продавець зобовязався передати у власність покупцю товар, вказаний в цьому контракті, а покупець зобовязався прийняти такий товар і сплатити за нього грошову суму, передбачену цим контрактом.

У відповідності до п. 1.1-1.3 контракту, предметом контракту є борошно пшеничне першого ґатунку, що відповідає ДСТУ 46.004-99 у кількості 95,000 тонн.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 контракту ціна однієї тонни (одиниці) товару становить загалом разом з ПДВ 5650,00 грн.. Загальна сума товару, що продається згідно цього контракту встановлюється сторонами загалом разом з ПДВ 536750,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1 контракту покупець повинен протягом 14 календарних днів з моменту виписки дозволу-довіреності на переоформлення товару сплатити за товар.

Покупець оплачує товар шляхом перерахування грошової суми, вказаної в п. 2.3. цього контракту, на банківський рахунок продавця. (п. 4.2. контракту)

За умовами пунктів 5.1, 5.3 контракту товар надається в розпорядження покупця без будь-якої упаковки та тари на умовах EXW (Інкотермс 2010) за місцезнаходженням товару, а саме: на складі ТОВ "Маріупольський млинкомбінат". Приймання продукції за кількістю та якістю здійснюється в день поставки та оформлюється видатковою накладною. Датою поставки є дата видаткової накладної.

Згідно п. 7.1 цей контракт набирає чинності після підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками сторін та його реєстрації Аграрною біржею.

Строк дії контакту розпочинає свій перебіг з моменту набрання чинності контрактом та припиняється 31.12.2017 року. (п. 7.3 контракту).

Вказаний контракт підписано, скріплено печатками сторін та зареєстровано на Аграрній біржі 26.12.2016 за №2556 АБ. (а.с.11-13)

На виконання умов п. 4.1 контракту позивачем 26.12.2016 виписано дозвіл-довіреність на переоформлення продуктів переробки №09/3556, відповідно до якого позивач просив ТОВ "Маріупольський млинкомбінат" переоформити у власність відповідача борошно пшеничне 1/г у кількості 95,000 тон. (а.с.14)

Також, з матеріалів справи вбачається, що 26.12.2016 сторонами складена та підписана видаткова накладна №4104, відповідно до якої відповідач отримав товар - борошно пшеничне 1/г 2016 рік у кількості 95,000 тонн на загальну суму 536750,00 грн. (з ПДВ). (а.с. 15)

З урахуванням вимог пункту 4.1 контракту, оплату за отриманий товар відповідач повинен був здійснити не пізніше 09.01.2017.

27.04.2017 позивач звернувся до відповідача з вимогою №02-08/4/788, в якій, посилаючись на умови укладеного між сторонами контракту №2556 АБ від 26.12.2016, вимагав в строк до 12.05.2017 перерахувати на рахунок ПАТ Аграрний фонд основну заборгованість за поставлений товар у розмірі 536750,00 грн. та нарахованих інфляційних втрат, 3% річних, пені та штрафу, нарахованих за період з 10.01.2017 по 27.04.2017 року. (а.с.16)

Вказана вимога отримана відповідачем 04.05.2017 та залишена без відповіді.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним 26.12.2016 контрактом №2556 АБ, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ Хлібозавод Салтівський заборгованості у розмірі і 663773,81 грн., в тому числі 536750,00 грн. - сума основного боргу, 56969,02 грн. - сума пені, 37572,50 грн. - сума штрафу, 26217,76 грн. - інфляційних втрат, 6264,53 грн. 3% річних.

За результатом розгляду позовних вимог ПАТ Аграрний фонд місцевий господарський суд, пославшись на приписи 525, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 655 ЦК України, ст. 193 ГК України дійшов висновку про їх часткове задоволення. Зокрема, приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції визнав доведеним факт неналежного виконання відповідачем умов контракту, у звязку з чим, частково задовольнив позовні вимоги про стягнення суми основного боргу та нарахованих позивачем пені, штрафу, інфляційних витрат та 3% річних. В частині стягнення основної заборгованості в розмірі 25000,00 грн. провадження у справі було припинено судом на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку із частковим погашенням відповідачем боргу під час розгляду справи.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних є предметом апеляційного оскарження.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла на підставі укладеного між сторонами контракту аграрної біржі №2556 АБ від 26.12.2016 року.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті, підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязок.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж; якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності зі ст. 265 Господарського кодексу України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дослідженням документальних доказів по справі встановлено, що на виконання умов п. 4.1. контракту, позивачем 26.12.2016 виписано дозвіл-довіреність на переоформлення продуктів переробки №09/3556, якою позивач засвідчував набуття відповідачем у власність продукту переробки борошна пшеничного 1/г2016 рік у кількості 95,000 тон, що знаходилась на зберіганні ТОВ «Маріупольський млинкомбінат»

Крім того, наявною в матеріалах справи видатковою накладною №4104 від 26.12.2016, яка містить посилання на укладений сторонами контракт №2556 АБ від 26.12.2016, підтверджується, що позивачем передано, а відповідачем отримано товар борошно пшеничне 1/г у кількості 95,000 тонн на загальну суму з ПДВ 536750,00 грн. Вказана видаткова накладна підписана уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплена печатками підприємств.

Таким чином, факт поставки та отримання відповідачем товару за укладеним контрактом аграрної біржі №2556 АБ від 26.12.2016 є доведеним та підтвердженим належними доказами.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.ст. 611, 612 Цивільного кодексу України).

За умовами п. 4.1 контракту, покупець повинен протягом 14 календарних днів з моменту виписки дозволу-довіреності на переоформлення товару сплатити за товар.

Доказів оплати товару в обумовлений сторонами строк відповідачем не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що відповідач порушив вимоги чинного законодавства, умови спірного контракту та прострочив виконання взятих на себе зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач частково погасив основний борг за біржовим контрактом №2556 АБ від 26.12.2016р., сплативши на користь позивача 25000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №5310 та № 3482 від 26.06.2017.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення провадження у справі в частині стягнення 25000,0 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору, відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України, та задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 511750,00 грн.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.4 контракту сторони передбачили, що за порушення покупцем строків оплат товару відповідно до п. п. 2.3 та 4.1. цього контракту, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нараховується пеня, за кожен день такого прострочення та штраф в розмірі 7% загальної ціни товару.

За порушення дисципліни здійснення розрахунків, позивачем нараховано до стягнення з відповідача пені в розмірі 56969,02 грн. та штрафу у сумі 37572,50 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем розрахунки є правильними, нараховані у відповідності до норм чинного законодавства та є такими, що підлягають задоволенню.

Здійснивши власний перерахунок розміру заявлених до стягнення пені та штрафу, колегія суддів дійшла висновку про правомірність задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені за період з 10.01.2017 по 31.05.2016 в розмірі 56969,02 грн. та штрафу у сумі 37572,50 грн. (7% від загальної ціни товару).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За неналежне виконання зобов'язань за контрактом, позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6264,53 грн. за період з 10.01.2017 по 31.05.2017 та інфляційних втрат у розмірі 26217,76 грн. за період з 10.01.2017 по 31.05.2017 року.

Відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж.

Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Здійснивши власну перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт Закон", колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 6264,53 грн. за період з 10.01.2017 по 31.05.2017 та інфляційних втрат у розмірі 26217,76 грн. за період з 10.01.2017 по 31.05.2017 року.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що стягнення 3% річних та інфляційних витрат не передбачено умовами договору та суперечить закону, оскільки ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що 3% річних стягуються у разі, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, а контрактом вже передбачено штрафні санкції у вигляді пені та штрафу. Тобто, на думку скаржника, має місце подвійне нарахування штрафних санкцій.

Колегія суддів приймає до уваги вказані доводи та водночас, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 3.1, п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови Пленуму № 14).

Виходячи з аналізу правових норм, зокрема, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України, проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем по даній справі всупереч приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних та допустимих доказів у підтвердження належного виконання ним умов контракту аграрної біржі №2556 АБ від 26.12.2016 щодо своєчасного розрахунку у встановленому порядку та розмірі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2017 по справі №922/1928/17 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Хлібозавод "Салтівський", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2017 по справі №922/1928/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Білоусова Я.О.

Суддя Пуль О.А.