РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017Справа №910/12282/17

За позовом Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до Служби автомобільних доріг у Київській області

про стягнення 1 394 916,91 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Сажко Г.В. - за довіреністю №77 «д» від 12.04.2017 року;

від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до Служби автомобільних доріг у Київській області про стягнення 1 394 916,91 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем сплачено заборгованість підставі рішення Господарського суду м. Києва №910/17034/13 від 16.11.2013 року, яке змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2014 року, лише 09.10.2014 року, а тому позивач за період часу з 10.07.2014 року по 08.10.2014 року (час не виконання рішення суду) просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 237 039,75 грн. - 3% річних, 1 157 877,16 грн. - інфляційних втрат, 20 923,75 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.07.2017 року порушено провадження по справі та призначено розгляд справи на 30.08.2017 року.

В судовому засіданні 30.08.2017 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, судом оголошено перерву до 12.09.2017 року

В судове засідання 12.09.2017 року представник відповідача не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 12.09.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 12.09.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.09.2012 року між Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі по тексту - позивач, виконавець) та Службою автомобільних доріг у Київській області (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено Договір №53Д-12 на послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг державного та місцевого значення загального користування у Київській області (далі по тексту - Договір), за умовами якого замовник доручив, а виконавець зобов'язався надати послуги в 2012 році з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування загального і місцевого значення у Київській області загальною протяжністю 8 592, 7 км в межах виділених фінансових ресурсів та вимог Закону України "Про автомобільні дороги", "Про дорожній рух" і діючих нормативних документів, що регламентують правила ремонту та утримання доріг загального користування у Київській області, а замовник взяв на себе зобов'язання з прийняття та оплати наданих виконавцем послуг (виконаних робіт).

В зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язання з оплати послуг, виконаних позивачем на за умовами Договору, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 33 775 802, 64 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2013 року у справі №910/17034/13(суддя Ломака В.С.) позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Служби автомобільних доріг України у Київській області (03680, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Народного ополчення, будинок 11-А, ) на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Народного ополчення, будинок 11-А, ) 33 775 802 (тридцять три мільйони сімсот сімдесят п'ять тисяч вісімсот дві) грн. 64 коп. основного боргу та 68 820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2014 року рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2013 року по справі №910/17034/13 - змінено. Викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: «Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Народного ополчення, будинок 11-А, ) на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Народного ополчення, будинок 11-А, ) борг в сумі 31692127,64 грн., 64574,40 грн. витрат по сплаті судового збору.

В частині стягнення боргу в розмірі 2083675 грн. - відмовити».

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

07.03.2014 року на примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2013р., яке було змінено постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2014 р. та набрало законної сили 20.02.2014 р., Господарським судом міста Києва видано наказ про стягнення з Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Народного ополчення, будинок 11-А, ) на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, місто Київ, Солом'янський район, вулиця Народного ополчення, будинок 11-А, ) борг в сумі 31 692 127,64 грн., 64 574, 40 грн. витрат по сплаті судового збору.

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем за Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2014 року у справі №910/17034/13, яка набрала законної сили з 20.02.2014 року, становить 31 756 702,04 грн. і не потребує доказування.

09.10.2014 року на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2014 року у справі №910/17034/13 відповідачем сплачено на користь позивача 31 756 702,04 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.

Спір виник внаслідок того, що відповідач виконав рішення суду щодо оплати заборгованості невчасно, а також у зв'язку із нарахуванням позивачем в порядку ст. 625 ЦК України 237 039,75 грн. (3% річних) та 1 157 877,16 грн. (інфляційних втрат) за невиконане грошове зобов'язання, за період з 10.07.2014р. по 08.10.2014р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини;

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ГК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 626 ЦК України).

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 26.04.2017 року №3-1522гс16).

Враховуючи вищевикладене суд дійшов до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 20.12.2010 року №3-57гс10).

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів вбачається, що відповідач виконав постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2014 року по справі № 910/17034/13 лише 09.10.2014 року.

На підставі частини другої статті 617 ЦК України, частини другої статті 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 15.05.2012 року у справі № 11/446).

Згідно з ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права самостійно виконати рішення суду, яке набрало законної сили, не чекаючи примусового виконання, яке передбачено розділом ХІV ГПК України, а позивач не зобов'язаний, а лише мав право пред'явлення наказу господарського суду до виконання.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 237 039,75 грн. (3% річних) та 1 157 877,16 грн. (інфляційних втрат), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, ВУЛИЦЯ НАРОДНОГО ОПОЛЧЕННЯ, будинок 11-А; ) на користь Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, м. Київ, ВУЛИЦЯ НАРОДНОГО ОПОЛЧЕННЯ, будинок 11-А; ) 237 039 (двісті тридцять сім тисяч тридцять дев'ять) грн. 75 коп. - інфляційних втрат, 1 157 877 (один мільйон сто п'ятдесят сім тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 16 коп. - інфляційних втрат, 20 923 (двадцять тисяч дев'ятсот двадцять три) грн. 75 коп. - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 03.10.2017 року.