РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2017Справа №910/13389/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ІНТЕРТРЕЙД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО"

про стягнення 93 802,97 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Удянська Я.М.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ІНТЕРТРЕЙД" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО" (далі-відповідач) про стягнення 93 802, 97грн., з яких: 65 000, 00 грн. - основний борг, 5 667, 97 грн. - 3% річних та 23 135, 00 грн. - індексу інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поворотної фінансової допомоги №09/12-2015 від 09.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2017 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.09.2017 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

07.09.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду від 11.08.2017.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 05.10.2017.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.10.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

09.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ІНТЕРТРЕЙД" (далі - позикодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО" (далі - відповідач) укладено договір поворотної фінансової допомоги №09/12-2015, умовами якого передбачено, що позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому п. 2.1 договору, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.

Розмір фінансової допомоги за договором становить 450 000, 00 грн. (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, за цим договором проценти за надання фінансової допомоги не нараховуються та не сплачуються.

Пунктами 3.1. та 3.2. договору передбачено, що позикодавець перераховує суму фінансової допомоги в безготівковому порядку на поточний рахунок позичальника однією сумою або частинами. Днем надання фінансової допомоги вважається день зарахування суми (частини суми) фінансової допомоги на поточний рахунок позичальника.

Згідно п. 4.1. договору, фінансова допомога має бути повернена в строк до 31.01.2016 року включно.

Умовами п. 5.1. договору встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути суму фінансової допомоги (її частину) в останній день строку, встановленого в п. 4.1 договору.

Відповідно до п. 5.3. договору, днем повернення фінансової допомоги вважається день зарахування фінансової допомоги (її частини) на поточний рахунок позикодавця.

Даний договір набуває чинності з моменту надання позикодавцем суми фінансової допомоги (її частини) позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором (п. 7.1. договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору поворотної фінансової допомоги №09/12-2015 від 09.12.2015 було перераховано на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО" фінансову допомогу у розмірі 450 000, 00 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку за 10.12.2015.

Проте, відповідач надані грошові кошти повернув частково у розмірі 385 000, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 65 000, 00 грн.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія б/н від 10.02.2017, в якій позивач просив відповідача погасити заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги № 09/12-2015 від 09.12.2015, шляхом перерахування грошових коштів на р/р позивача № 8801 у ПАТ «Альфа-Банк», яка отримана відповідачем 17.02.2017, відповідно до відстеження пересилання поштових відправлень, зол штрих кодовим ідентифікатором: 410.

Відповідач на вищезазначену претензію відповіді не надав, заборгованість не погасив.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання з повернення наданої фінансової допомоги, зокрема, щодо погашення заборгованості у розмірі 65 000, 00 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 5 667, 97 грн. - 3 % річних за періоди з 01.02.2016 по 27.03.2016, з 28.03.2016 по 21.04.2016, з 22.04.2016 по 29.05.2016, з 30.05.2016 по 15.12.2016, з 16.12.2016 по 09.08.2017 та 23 135, 00 грн. за періоди з 01.02.2016 по 27.03.2016, з 28.03.2016 по 21.04.2016, з 22.04.2016 по 29.05.2016, з 30.05.2016 по 15.12.2016, з 16.12.2016 по 09.08.2017.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до пункту 14.1.257 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом вище, 09.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ІНТЕРТРЕЙД" (далі - позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО" (далі - відповідач) укладено договір поворотної фінансової допомоги №09/12-2015, умови якого передбачено, що позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, встановленому п. 2.1 договору, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів.

Розмір фінансової допомоги за договором становить 450 000, 00 грн. (п. 2.1. договору).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, перерахував на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО" фінансову допомогу у розмірі 450 000, 00 грн., однак відповідачем в порушення свої зобов'язання своєчасно та повному обсязі не повернуто надану суми грошових коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 65 000, 00 грн.

Згідно п. 4.1. договору, фінансова допомога має бути повернена в строк до 31.01.2016 року включно.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи п. 4.1. договору, відповідач зобов'язаний був повернути надану фінансову допомогу в строк до 31.01.2016, тобто починаючи з 31.01.2016 відбулося прострочення виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повернення фінансової допомоги у повному обсязі, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поворотної фінансової допомоги № 09/12-2015 від 09.12.2015, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 65 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат і встановив, що у розрахунку допущені помилки у визначенні розміру нарахування 3 % річних, проте суму інфляційних втрат нарахована вірно.

За розрахунком суду, обґрунтованою є сума 3 % річних у розмірі 5 619, 89 грн. (розрахунок здійснений у правовому порталі України Ліга Закон), яка розрахована з моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання за періоди 01.02.2016 по 27.03.2016, з 28.03.2016 по 21.04.2016, з 22.04.2016 по 29.05.2016, з 30.05.2016 по 15.12.2016, з 16.12.2016 по 09.08.2017, а також сума інфляційних втрат у розмірі 23 135, 00 грн., за періоди з 01.02.2016 по 27.03.2016, з 28.03.2016 по 21.04.2016, з 22.04.2016 по 29.05.2016, з 30.05.2016 по 15.12.2016, з 16.12.2016 по 09.08.2017, а тому вимога в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ІНТЕРТРЕЙД" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІЕНТО" (04053, м. Київ, провулок Бехтерівський, буд. 4, літ. А, нежиле приміщення 19, ідентифікаційний код - 39374960) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬФА-ІНТЕРТРЕЙД" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 34-Б, ідентифікаційний код - 35142858) 65 000 (шістдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. - заборгованості, 5 619 (п'ять тисяч шістсот дев'ятнадцять) грн. 89 коп. - 3 % річних, 23 135 (двадцять три тисячі сто тридцять п'ять) грн. 00 коп. - інфляційних втрат та 1 599 (одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 18 коп. - судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 10.10.2017

Суддя Щербаков С.О.