ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.10.2017 Справа № 920/801/17

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку Приватбанк, м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Євро ОСОБА_2, м. Суми,

про стягнення 14113385,54 грн.

СУДДЯ ЗАЄЦЬ С.В.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 12.09.2017);

У засіданні брав участь секретар судового засідання Малюк Р.Б.,

У судовому засіданні 05.10.2017 судом оголошено перерву до 09.10.2017 о 10 год. 00 хв.

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016 в розмірі 14113385,54 грн., в тому числі: 13578231,05 грн. загальний залишок заборгованості за процентами, 535154,49 грн. загальна сума пені.

Відповідач подав заперечення на позовну заяву від 03.10.2017, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на нікчемність договору фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016, а також на те, що додаткові угоди до договору не містять доказів їх укладення та підписання.

Позивач подав пояснення від 04.10.2017 щодо періоду сплати лізингових платежів, а також щодо оригіналів додаткових угод до договору фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016, вказуючи на підписання останніх сторонами за допомогою електронно-цифрового підпису.

Позивач подав пояснення від 06.10.2017 в обґрунтування позовних вимог з урахуванням заперечень відповідача, де зазначає, що загальні норми ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку не містять обовязкової нотаріальної форми договору лізингу, тому посилання відповідача на нікчемність договору фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016 не ґрунтуються на законі.

Позивач подав клопотання від 09.10.2017, в якому просить суд розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Враховуючи визначений ст. 69 Господарського процесуального кодексу України строк вирішення спору, достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції по справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016, позивач передає відповідачу майно (згідно з додатком № 1 до договору), а останній приймає майно від позивача в платне володіння та користування, а після сплати всієї суми лізингових платежів у власність, у визначені договором строки, на умовах фінансового лізингу.

На дату укладення договору вартість майна становить 335 853 645, 00 грн. (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 1.3. договору, п. 9.1. договору, строк дії договору з дати підписання по 25.06.2036. В частині не виконаних сторонами зобовязань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобовязань відповідачем за договором, у випадку розірвання договору.

Додатковою угодою 2016 року пункт 9.1. договору викладено у новій редакції, згідно з якою строк дії договору з дати підписання по 25.06.2026. В частині не виконаних сторонами зобовязань договір діє до повного їх виконання. Зазначений строк може бути змінений у випадках дострокового виконання зобовязань відповідачем за договором, у випадку розірвання договору.

Факт передачі майна позивачем відповідачу в платне володіння та користування підтверджується актом прийому-передачі від 02.07.2016.

Відповідно до п. 2.1. договору, розмір, структура, строки сплати лізингових платежів встановлюються додатком № 2 до договору.

За умовами п.п. 2.3.2, 2.3.3 п. 2.3. договору, відповідач, в тому числі сплачує позивачу відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 12 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений у додатку № 2. У випадку порушення відповідачем зобовязань по сплаті лізингових платежів, передбачених договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 24% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно з додатком № 2.

Додатковою угодою 2016 року підпункти 2.3.2., 2.3.3. договору викладено у новій редакції (з 07.11.2016) згідно з якою, відповідач, в тому числі сплачує позивачу відсоткову винагороду за користування майном у розмірі 10,5 % річних від суми залишку несплаченої вартості майна, виходячи з фактичної кількості днів користування майном, та 360 днів у році, щомісяця в період з 25-го числа місяця по останній день місяця, а так само в термін сплати останньої суми лізингового платежу зазначений у додатку № 2. У випадку порушення відповідачем зобовязань по сплаті лізингових платежів, передбачених договором, відсоткова винагорода за користування майном складає 21% річних від суми залишку несплаченої вчасно частини вартості майна, згідно з додатком № 2.

За умовами п. 7.1. договору, у випадку порушення відповідачем зобовязань по сплаті лізингових платежів, по сплаті винагороди, останній сплачує позивачу за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, яка розраховується у відсотках річних від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконує належним чином договірних зобовязань щодо своєчасної та повної сплати лізингових платежів, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем за процентами в сумі 13578231,05 грн., а також відповідачу нарахована пеня в сумі 535154 грн. 49 коп.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує на нікчемність договору фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу визначає Закон України «Про фінансовий лізинг» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону, фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України (435-15) про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 Цивільного кодексу України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм будівлі або іншої капітальної споруди врегульовано параграфом 4 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Частиною другою статті 793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ст. 794 ЦК України, право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що в порушенням вказаних приписів норм Цивільного кодексу України, договір фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016, зі строком дії більше трьох років, нотаріально не посвідчений.

Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-648цс16.

З урахуванням викладеного, оскільки сторонами не дотримано вимог чинного законодавства щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016, останній є нікчемним, не породжує тих прав і обов'язків, настання яких бажали сторони, тому суд відмовляє у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача 13578231,05 грн. заборгованості за процентами, 535154,49 грн. пені на підставі договору фінансового лізингу № 4Е16060ЛИ від 02.07.2016, за їх необґрунтованістю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.10.2017.

СУДДЯ С.В. ЗАЄЦЬ