ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р.Справа № 916/1909/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_1, адвокат;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: ОСОБА_2 за довіреністю від 01.09.2017р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1909/17:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС";

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВАГРО"

2. Товариста з обмеженою відповідальністю "КРИМСЬКИЙ";

про стягнення 1164,2 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі Позивач) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВАГРО" (далі- Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "КРИМСЬКИЙ" (далі- Відповідач 2) із позовом про стягнення 69668,07 грн., у урахуванням заяви про збільшення вимог, посилаючись на наступне.

18 лютого 2008 року між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО та ТОВ «КРИМСЬКИЙ» був укладений договір купівлі-продажу №204-02-2008. Відповідно до умов даного Договору ним визначалися умови купівлі-продажу засобів захисту рослин.

У звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ «КРИМСЬКИЙ» взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору І купівлі-продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року, 26 грудня 2008 року ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО звернулося до Господарського суду Кіровоградської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ «КРИМСЬКИЙ» суми заборгованості за поставлений товар у сумі 59 292,80 грн. та штрафні санкції за період із 20.08.2008 року по 26.12.2008 року згідно договору купівлі- продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 12 лютого 2009 року у справі №17/5, позовні вимоги ТОВ «ТРИДЕНТА АГРО», задоволено.

Відповідно до змісту ст. 115 Господарсько-процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із ч. 2 ст. 35 Господарсько-процесуального кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до листа вих. №10/28-4 від 20 травня 2013 року Управління ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області, станом на 20 травня 2013 року зобовязання згідно рішення Господарського суду Кіровоградської області від 12 лютого 2009 року у справі №17/5, в тому числі й згідно договору купівлі-продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року, не були виконані.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не іередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та ншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана дорона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько- 'осподарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.І ст.193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 8.1. Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно п. 8.2. Договору, за прострочення виконання зобовязання ПОКУПЕЦЬ зобовязаний сплатити на користь ПРОДАВЦЯ пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого Товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.4. Договору за несплату або несвоєчасну оплату Товару Покупець сплачує штраф у розмірі 15% від вартості неоплаченого Товару.

Відповідно п. 8.3. Договору, Сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним Договором.

Крім цього, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

Відповідно до п.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Згідно ч.І ст.202 ГК України, ст.599 ЦК України зобовязання, зокрема, припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи із цього, у ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО виникло право вимоги щодо нарахування

заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, за період, котрий не був охоплений Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 12 лютого 2009 року у справі №17/5.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у юовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор редає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не обовязується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни едитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого никло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора ереходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на омент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 515 ЦК України зазначає, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, ерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, даної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Варто також зазначити те, що даний перелік умов, за яких не допускається заміна кредитора зобовязанні, є вичерпним. Відступлення права вимоги щодо стягнення заборгованості у игляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 30%-річних, штрафу та інфляційних ат, не входить до обмеження та заборони на укладення даного роду угод відповідного змісту.

Так, 26 січня 2011 року між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО та ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» було укладено Угоду №НЮК-249-ТА про заміну кредитора у зобовязанні відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якої, Первісний кредитор (ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО) відступає Новому кредитору (ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ») право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «КРИМСЬКИЙ» () зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3%-річних, штрафу та інфляційних втрат, набутих Первісним кредитором на підставі договору купівлі-продажу №204- 02-2008 від 18 лютого 2008 року, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року.

Відповідно до умов Угоди №НЮК-249-ТА про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 26 січня 2011 року, Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3%-річних, штрафу та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року.

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО було передано ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ТОВ «КРИМСЬКИЙ» обумовленого зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 статті 516 Цивільного кодексу України передбачено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 4.3. договору, сторони погодили те, що сповіщення Боржника про поступку права вимоги за цією Угодою, Первісним кредитором відбувається на власний розсуд та не є обовязковим, оскільки при дійсності порушеного зобовязання у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов'язання.

02 липня 2012 року між ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» та ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» було укладено Угоду №199/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК Україніи). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що Первісний кредитор (ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА, КОМПАНІЯ») відступає Новому кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» право вимоги виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «КРИМСЬКИЙ» () зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової ізниці), пені, 3%-річних, штрафу та інфляційних втрат, набутих Первісним кредитором на ставі договору купівлі-продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року, у звязку із еналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно оговору купівлі-продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року.

Відповідно до умов Угоди №199/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення рава вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, Новий кредитор держує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошової суми в арахованому розмірі заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3%-річних, штрафу та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання Боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року.

На виконання умов даної Угоди (п. 4.1.), ТОВ «НЕЗАЛЕЖНА ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ» було передано Позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання Відповідачем-2 обумовленого зобов'язання.

У відповідності до пункту 4.3. договору, сторони погодили те, що сповіщення Боржника про поступку права вимоги за цією Угодою, Первісним кредитором відбувається на власний розсуд та не є обовязковим, оскільки при дійсності порушеного зобовязання у розумінні статі 518 Цивільного кодексу України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов'язання.

Таким чином, Позивачу передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України та із дотриманням положень статті 514 ЦК України.

При цьому Позивач зазначає, що питання щодо нарахування пені, 3%-річних та інфляційних втрат у звязку із порушенням зобовязання Відповідачем-2 згідно договору купівлі-продажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року за період із 27.12.2008 року, зокрема, по 23.05.2013 року на суму 59 292,80 грн. у судовій справі №17/5 не здійснювалось;

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Угодою №199/07-12 про заміну кредитора у обовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 оку, 17 серпня 2016 року між ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»» (Кредитор) та ТОВ «СОВАГРО» Поручитель) було укладено Договір поруки №17-08-2016, за умовами якого Поручитель юручається перед Кредитором за виконання обов'язку Товариством з обмеженою відповідальністю «КРИМСЬКИЙ» () щодо виконання грошового збовязання щодо сплати розміру пені, 3%-річних, штрафу та інфляційних втрат у звязку із еналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником грошового зобовязання згідно оговору купівлі-продажу та Угоди, передбаченою ст. 2 цього Договору (надалі іменується основний договір»). - пункт 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору поруки, під основним договором в цьому Договорі юзуміють Угоду №199/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в юрядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, укладену згідно договору купівлі- іродажу №204-02-2008 від 18 лютого 2008 року.

У розділах 3 та 4 Договору поруки Поручителем та кредитором погоджено обсяг іідповідальності Поручителя та розмір поруки:

Пункт 3.1. - Відповідальність Поручителя перед Кредитором обмежується частковою сплатою суми пені, 3%-річних, штрафу та інфляційних втрат у розмірі 85 000 (вісімдесят пять тисяч) гривень 00 копійок.

Пункт 4.1. - У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) Боржником обов'язку за основною угодою, Кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до Боржника, так і до Поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання,

убезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Позивач додатково звернувся до Відповідача-1 із вимогою вих. №17-17/09 від 17 вересня 2016 року, котра була одержана Відповідачем-1 20.10.2016 року, проте до сьогодні не виконана.

Відповідно до змісту ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, з посиланням на приписи ст.ст. 6, 11, 509, 512-519, 526, 533, 536, 610, ч.1 ст. 612, 625-629, 655, 692-694 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 202 ГК України, позивач просить позов задовольнити.

Крім цього, відповідно до договору №26-07/12-5 про надання адвокату допомоги від 26 липня 2012 року, позивач просить також стягнути з відповідачів витрати на адвокатські послуги.

Таким чином позивач просить:

- солідарно стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИМСЬКИЙ» () та Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВАГРО» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» () 45 779 (сорок пять тисяч сімсот сімдесят девять) гривень 98 копійок пені, 16 068 (шістнадцять тисяч шістдесят вісім) гривень 35 копійок інфляційних втрат та 7 819 (сім тисяч вісімсот девятнадцять) гривень 74 копійки 3%-річних згідно договору поруки №17-08-2016 від 17 серпня 2016 року, на підставі Угоди №199/07-12 про заміну кредитора у зобовязані (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року та договору купівлі-продажу №204-02- 2008 від 18 лютого 2008 року;

- солідарно стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИМСЬКИЙ» () та Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВАГРО» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» () адвокатські витрати у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок згідно договору №26-07/12-5 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 26 липня 2012 року;

- солідарно стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИМСЬКИЙ» () та Товариства з обмеженою відповідальністю «СОВАГРО» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»» () витрати, повязані з сплатою судового збору.

Представник відповідача 1 в засідання суду не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду (поштове повідомлення повернуто з позначкою адресат вибув у справі).

Відповідач 2 відзив на позов не надав.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд розглядує справу за наявними в ній матеріалами за приписами ст.75 ГПК України.

За клопотанням позивача та відповідача 2 справа розглянута в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду строк від 11.09.2017р. строк розгляду справи продовжено до 19.10.2017р.

В засіданні суду 11.10.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення за правилами ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представника позивача, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як випливає з матеріалів справи, приведені Позивачем обставини справи цілком підтверджуються наданими доказами: вказаним Договором, видатковими накладними, довіреностями до них, банківськими виписками, угодами про заміну кредитора, вимогою позивача.

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Посилання Позивача на вищенаведені ним норми ЦК та ГК України суд вважає правильним, оскільки саме цими нормами ЦК та ГК України регулюються правовідносини по даному спору.

Зворотнього відповідачами в порядку ст. 33 ГПК України не доведено.

Підсумовуючи викладене господарський суд вважає вимоги позивача законними, обґрунтованими і тому підлягаючими задоволенню повністю з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" - задовольнити повністю.

Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СОВАГРО (65012, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, буд. 2-А, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю КРИМСЬКИЙ (28214, Кіровоградська область, Новгородківський район, село Тарасівка, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС (03187, м. Київ, вул. Ак. Заболотного, буд. 38, оф. 23, ) 45779 (сорок пять тисяч сімсот сімдесят девять) гривень 98 копійок пені, 16068 (шістнадцять тисяч шістдесят вісім) гривень 35 копійок інфляційних втрат, 7819 (сім тисяч вісімсот девятнадцять) гривень 74 копійки 3%-річних, адвокатські витрати у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок та судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17 жовтня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук