донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

05.10.2017 р. справа №17/116/2011

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: судді: секретар судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: від ДВС: Дучал Н.М. Склярук О.І., Сгара Е.В. Стойка В.В. Ковалевський Т.Г., за довіреністю не з'явився Бакшеєв С.М., за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Луганської області
від за скаргою на дії 16.08.2017 р. Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, м. Лисичанськ Луганської області Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
у справі№ 17/116/2011 (суддя Драгнієвіч О.В.)
за позовом доДержавного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, м. Лисичанськ Луганської області Державного підприємства "Первомайськвугілля»,м. Гірське Луганської області
про стягнення 19572366,06 грн.
В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Луганської області від 12.09.11 у справі № 17/116/2011 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Первомайськвугілля", м. Луганськ, вул. Куйбишева, буд. 18а, код 32320594, на користь Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії, м. Луганськ, вул. Фрунзе, буд. 136-з, ідентифікаційний код 26447684: заборгованість за активну електроенергію у сумі 16148439,68 грн. на п/р зі спеціальним режимом використання № 660 у філії ЛОУ ВАТ „Ощадбанк", МФО 304665; пеню у сумі 855082,08 грн., 3% річних у сумі 165499,75 грн., інфляційні нарахування у сумі 479475,80 грн., витрати по сплаті державного мита у сумі 24431,39 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 226,11 грн. на п/р № 770 у АБ «Укркомунбанк»м. Луганська, МФО 304988. В частині стягнення боргу за активну електроенергію в сумі 1269166,59 грн. провадження у справі припинено. В решті позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення господарським судом стягувачу видано відповідний наказ №17/116/2011 від 30.09.2011, який було пред'явлено до виконання.

Із наданих Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України копій матеріалів виконавчого провадження № 51514659 вбачається, що за результатами розгляду заяви ДП «Регіональні електричні мережі» про поновлення виконавчого провадження щодо виконання наказу № 17/116/2011 від 30.09.2011р., постановою державного виконавця від 30.06.2016р. відкрито виконавче провадження № 51514659 з виконання наказу № 17/116/2011, виданого 30.09.2011р. господарським судом Луганської області про стягнення з ДП «Первомайськвугілля» заборгованості за активну електроенергію в сумі 16 148 439,68грн.

23.09.2016р. державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. винесена постанова про зупинення виконавчого провадження №51514659, на підставі п. 17 ч. 1 ст. 37,ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки Постановою Кабінету Міністрів України №271 від 12.05.2015 «Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках» затверджено, що складові підрозділи ДП «Первомайськвугілля», які безпосередньо займаються видобутком вугілля (відокремлені підрозділи: Шахта «Золоте», «Шахта «Карбоніт», «Шахта «Тошківська», «Шахта «Гірська»), підлягали приватизації.

Постановою від 16.06.2017 виконавче провадження №51514659 з примусового виконання наказу господарського суду Луганської області від 30.09.2011р. № 17/116/2011 поновлено на підставі ч.5 ст.35 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою ВП № 51514659 головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документу стягувачу, наказ № 17/116/2011, виданий 30.09.2011р. господарським судом Луганської області, повернуто стягувачу на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись з постановою державного виконавця ВП №51514659 від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу, Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії звернулось до господарського суду Луганської області зі скаргою № 01/742 на дії державного виконавця, в якій просило:

- визнати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 51514659 недійсною;

- зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. згідно із ч. 1 ст. 41 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" винести постанову про відновлення виконавчого провадження №51514659;

- зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. виконати вимоги ст. 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" в частині зупинення виконавчого провадження № 51514659.

Державним підприємством «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії було подано уточнення від 31.07.2017 до скарги на дії державного виконавця, якими скаржник просив:

визнати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням №51514659 недійсною;

зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно із ч. 1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження №51514659;

зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 №2021-VIII в частині зупинення виконавчого провадження №51514659.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 16.08.2017 р. у справі №17/116/2011 скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії за вих.№01/742 від 07.07.2017 (з урахуванням заяви про уточнення вимог скарги б/н від 31.07.2017) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 30.09.2011 у справі №17/116/2011 задоволено частково. Визнано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 51514659 недійсною. В іншій частині вимог скарги відмовлено.

В частині задоволення вимог скарги ухвала суду мотивована доведеністю та обґрунтованістю вимог.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду Луганської області від 16.08.2017 р. скасувати в частині визнання недійсною постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 51514659, та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що ухвалу суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України. Зазначає про відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження, оскільки в Закон України «Про виконавче провадження» відповідні зміни не внесені.

Донецьким апеляційним господарським судом прийнято апеляційну скаргу до провадження, справу призначено до розгляду на 28.09.2017р.

Розгляд апеляційної скарги відкладався, строк розгляду скарги продовжено.

У зв'язку з перебуванням судді Будко Н.В. у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів сформовано колегію у складі: головуючий суддя Дучал Н.М., судді Сгара Е.В., Склярук О.І.

В судових засіданнях представник заявника апеляційної скарги підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі. Просив ухвалу по справі скасувати в частині задоволення скарги, та у задоволені скарги на дії державного виконавця відмовити у повному обсязі.

Представник позивача заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Згідно з положеннями ст.ст. 101, 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішень та ухвал місцевого господарського суду в повному обсязі.

У відповідності до п.п. 1, 3 частини 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ст.ст. 42, 43 Господарського процесуального кодексу України).

Вивчивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судових засіданнях пояснення повноважних представників, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання. Однією з засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

Конституційним Судом України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012р. № 18-рп/2012 зазначено, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом (ст. ст.115, 116 Господарського процесуального кодексу України).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.06.2004р. у справі «Півень проти України» зазначив, що право на судовий розгляд, гарантоване ст.6 Конвенції, також захищає виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди однієї із сторін.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 1 Закону України від 13.04.2017 № 2021-VIII "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" (далі - Закон № 2021) встановлено, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Пунктом 2 ст. 2 наведеного Закону, Кабінету Міністрів України доручено забезпечити у місячний строк із дня набрання чинності цим Законом приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Слід зазначити, що Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" набрав чинності з 24.05.2017р. № 2021-VIII.

Оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № 51514659 винесена державним виконавцем 16.06.2017 р., тобто до закінчення місячного терміну, встановленого Законом № 2021-VIII для приведення нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Зі змісту оскаржуваної постанови органу ДВС вбачається, що державний виконавець при винесені постанови від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу керувався п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

За положеннями п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт ( ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 1 Закону України від 29.11.2001 № 2864-ІІІ "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" (далі - Закон № 2864) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 Закону № 2864-ІІІ для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов'язань боржника з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Аналіз змісту постанови ВП № 51514659 від 16.06.2017 р. свідчить про те, що державний виконавець дійшов висновку про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник по справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності, зазначаючи про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними.

При цьому, державний виконавець не послався на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи складені під час розшуку майна боржника.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що жодного доказу (з матеріалів виконавчого провадження), на підтвердження наведеного в описовій частині Постанови, відділом примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ до судової справи надано не було.

В пункті 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.01.2016 № 01-06/131/16 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням господарськими судами Закону України "Про виконавче провадження" роз'яснено щодо необхідності у разі прийняття рішення про повернення виконавчого документа обстеження державним виконавцем майна боржника за місцем його знаходження на предмет використання майна у виробничій діяльності та складення за результатами такого обстеження акту.

Згідно з приписами ч.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Відомостей щодо здійснення державним виконавцем вказаного обстеження майна боржника та відповідного акту матеріали справи не містять.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Відповідно до п.9.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця, щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Отже, суд першої інстанцій дійшов правомірного висновку про визнання постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням ВП № 51514659 недійсною.

Як вбачається з тексту ухвали господарського суду Луганської області, відмовляючи у задоволенні другої та третьої вимоги скарги на дії ВДВС, судом зазначено, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено порядок, права та обов'язки стягувача по пред'явленню виконавчого документу до виконання і зобов'язувати учасників виконавчого провадження виконувати імперативні приписи Закону суд повноважень не має.

Проте, скаржник у своїй скарзі просив зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження, та зобов'язати виконати вимоги ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 р. № 2021-УШ в частині зупинення виконавчого провадження № 51514659.

Відповідно до ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Обґрунтовуючи своє рішення про повернення виконавчого документа, державний виконавець в постанові від 16.06.2017 дійшов висновку, що зупиняти виконавче провадження № 51514659, згідно вимог ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" у нього немає підстав, адже ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено підстав для зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств.

Згідно пояснень представника заявника апеляційної скарги, які було надано в судовому засіданні, виконати вимоги ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017р. № 2021-УШ в частині зупинення виконавчого провадження № 51514659 не є можливим, оскільки відповідні зміни до ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» не внесені.

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Виходячи з приписів ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець повинен у своїй діяльності керуватися не тільки Законом України «Про виконавче провадження», а й іншими законами, в даному випадку, Законом України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017р. №2021-УШ, ст. 1 якого містить однозначні вказівки щодо зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", які державним виконавцем було проігноровано.

Судова колегія вважає, що відмова у задоволенні другої та третьої вимог скаржника не призведе до поновлення прав позивача, як стягувача у виконавчому провадженні №51514659 з виконання наказу господарського суду Луганської області у справі № 17/116/2011.

Тому, посилання місцевого господарського суду, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено порядок, права та обов'язки стягувача по пред'явленню виконавчого документу до виконання, і зобов'язувати учасників виконавчого провадження виконувати імперативні приписи Закону суд повноважень не має, як на підставу для відмови у задоволенні вимог скаржника щодо зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно із ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. № 1404-УШ винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 51514659 та зобов'язання виконати вимоги ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017р. № 2021-УШ в частині зупинення виконавчого провадження №51514659, в даному випадку, не є переконливими.

За результатами апеляційного провадження, Донецьким апеляційним господарським судом встановлено неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст. 104 ГПК України є підставою для скасування ухвали господарського суду Луганської області від 16.08.2017р. у справі №17/116/2011 в частині відмови у задоволенні вимог скарги щодо зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно із ч.1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-УШ винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 51514659 та зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств від 13.04.2017 р. № 2021-УШ в частині зупинення виконавчого провадження № 51514659, з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення вимог скарги.

В іншій частині ухвала господарського суду Луганської області від 16.08.2017р. у справі № 17/116/2011 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Результати апеляційного провадження у справі №17/116/2011 оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального Кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Луганської області від 16.08.2017р. у справі №17/116/2011 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Луганської області від 16.08.2017 у справі №17/116/2011 скасувати в частині відмови у задоволенні вимог скарги про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно із ч. 1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження №51514659; зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 №2021-VIII в частині зупинення виконавчого провадження №51514659.

Прийняти нове рішення в цій частині.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно із ч. 1 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження №51514659.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.3017 №2021-VIII в частині зупинення виконавчого провадження №51514659.

В іншій частині ухвалу господарського суду Луганської області від 16.08.2017 у справі №17/116/2011 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя Н.М. Дучал

Судді: О.І. Склярук

Е.В. Сгара

Надруковано: 5 екз.

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

1 - ДВС ;

1 - у справу;

1 - ГСЛО.