ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2017 Справа №917/2012/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго",

вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, Полтавська область, 36022

до Комунального підприємства "Кременчукводоканал",

пров. Г.Бреста, 35А, м. Кременчук, Полтавська область, 39602

про стягнення 214 968,37 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Комунального підприємства "Кременчукводоканал" про стягнення 214 968,37 грн. збитків за порушення зобов'язання щодо надання позивачу податкових накладних за договором №58620/1247 від 30.05.2014 на послуги постачання неочищеної (технічної) води.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.12.2016 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 12.01.2017.

10.01.2017 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що вина відповідача у несвоєчасній оплаті ПДВ та порушення терміну реєстрації податкових накладних відсутня, оскільки порушення виникло через протиправну бездіяльність Державної фіскальної служби щодо зарахування коштів на рахунок КП "Кременчукводоканал" у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

01.02.2017 позивачем подано письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи.

Позивач на позовних вимогах наполягає за мотивами позовної заяви, вважаючи неоформлення відповідачем податкових накладних та відсутність їх реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних порушенням ст. 201 Податкового кодексу України. Наведене позбавило позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ по даній операції до складу податкового кредиту, що потягло за собою збитки у розмірі 214 968,37 грн.

Відповідач проти позову заперечує згідно відзиву на позовну заяву №74 від 05.01.2017 року (вх. № 195 від 10.01.2017). Надав суду клопотання № 23/1263 від 01.03.2017 року (вх. № 3004 від 02.03.2017) про відкладення розгляду справи з огляду на перебування представника у відпустці.

В судове засідання 03.03.2017 представник відповідача не з'явився, надіслав клопотання вих. №23/1263 від 01.03.2017 про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням уповноваженого представника у відпустці без збереження заробітної плати.

Господарський суд, розглянувши дане клопотання відповідача, не знаходить підстав для його задоволення.

Клопотання про відкладення розгляду справи через неможливість представника відповідача взяти участь у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи.

Враховуючи надання відповідачем відзиву на позов та неодноразові висловлення відповідача про свою позицію щодо заявленого позову, у зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору та наявних в матеріалах справи доказів достатньо, господарський суд належно повідомляв відповідача про час, дату і місце проведення судового засідання у відповідності з п. 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України (від 10.12.2002 р. № 75), строк вирішення спору згідно ст. 69 ГПК України закінчився, неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача, а справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін (представника відповідача - у минулих судових засіданнях), оцінивши надані докази, суд встановив, що між Публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» та Комунальним підприємством «Кременчукводоканал» 30.05.2014 було укладено договір № 58620/1247 на послуги постачання неочищеної (технічної) води, відповідно до п. 1.1 якого водоканал зобов'язався надати споживачу послуги постачання неочищеної (технічної) води, а споживач - розрахуватись за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та чинним законодавством України.

Відповідачем було поставлено позивачу технічну воду у січні, лютому та березні 2016 року на суму 454 921,58 грн. (в т. ч. 75 820,26 грн. ПДВ), 416 757,29 грн. (в т. ч. 69 459,55 грн. ПДВ) та 418 131,37 грн. (в т. ч. 69 688,56 грн. ПДВ) відповідно, що підтверджується актами виконання робіт №105647 від 25.01.2016, № 107780 від 23.02.2016 та № 109946 від 28.03.2016.

За отриману технічну воду у січні та лютому 2016 року технічну воду у сумі 454 921,58 грн. позивач розрахувався (згідно з платіжними дорученнями №564230 від 08.02.2016, № 564231 від 08.02.2016, № 564232 від 08.02.2016) та 416 757,29 грн. (згідно з платіжними дорученнями №567333 від 08.02.2016, № 567334 від 08.02.2016, № 567335 від 08.02.2016). Зобовязання з оплати 418 131,37 грн. за отриману у березні 2016 року технічну воду припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог (заява № 10-74/4340 від 06.04.2016).

Згідно чинного податкового законодавства на дату оформлення актів виконаних робіт за січень, лютий та березень 2016 року відповідач був зобов'язаний надати позивачу податкові накладні та зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Однак, відповідач в порушення ст. 201 Податкового кодексу України не оформив податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, що позбавило позивача права на віднесення сум сплаченого ІІДВ по даній операції до складу податкового кредиту у розмірі 214 968,37 грн., що підтверджується податковими деклараціями позивача за січень, лютий та березень 2016 року.

Розцінивши наведену поведінку КП «Кременчукводоканал» як протиправну поведінку (бездіяльність), Публічне акціонерне товариство «Полтаваобленерго» звернулося до суду з даним позовом про стягнення завданих збитків на суму неотриманого податкового кредиту у розмірі податку, що сплачений ПАТ «Полтаваобленерго» при одержанні послуг з постачання технічної води відповідно до договору № 58620/1247 від 30.05.2014.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Статтею 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за завдання збитків є правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв'язок між ними; вину. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності. Отже, для застосування деліктної відповідальності до відповідачів необхідною умовою є наявність складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 1.3 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 30.03.1995 № 02-5/218 (зі змінами та доповненнями) на позивача покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір.

Статтею 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.6. Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту без отримання податкової накладної, також є, зокрема, транспортний квиток, готельний рахунок або рахунок, який виставляється платнику податку за послуги зв'язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер продавця, крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами (пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, виставлені підприємством - відповідачем позивачу рахунки за послуги постачання неочищеної (технічної) води містять всі необхідні реквізити для включення сум ПДВ до податкового кредиту без отримання податкової накладної.

Вищевказаним пунктом 198.6. ст. 198 ПК України також передбачено, що у разі, якщо платник податку включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.

Отже, наведене передбачає можливість для відповідача зареєструвати податкову накладну із простроченням, а для позивача - скористатися нею для оформлення податкового кредиту. Неможливість скористатися податковим кредитом у певний період при збереженні цієї можливості на майбутнє, не може розцінюватися як вже завдана позивачу шкода, що підлягає відшкодуванню.

Крім цього, наданими до матеріалів справи постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.08.2016 та ухвалою Харківського адміністративного суду від 15.11.2016 року у справі № 816/418/16, які набрали законної сили, а також постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 у справі № 816/1621/16 підтверджено відсутність вини відповідача у несвоєчасній реєстрації податкових накладних.

Таким чином, позивачем не доведено чотирьох складових правопорушення відповідно до чинного законодавства (наявність неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та понесеними позивачем збитками і розміром відшкодування) з боку відповідача щодо понесених позивачем збитків, визначених як ціна позову.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.