КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа№ 910/1864/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Ходюк О.Я. - представник, дов. № 3-243110/4100 від 13.06.2017;

від відповідачів: 1. не з'явився;

2. Шинкаренко С.В. - представник, дов. № 4 від 13.04.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017

у справі № 910/1864/17 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг";

2. Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"

про стягнення 6 365 453,01 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" з позовною заявою про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" та Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" суми заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007 в розмірі 6 365 453,01 грн., з яких: 3 435 021,99 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328,02 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103,00 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 позовні вимоги задоволено частково; підлягає стягненню з першого відповідача на користь позивача сума заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007 в розмірі 6 365 453,01 грн., з яких: 3 435 021,99 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328,02 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103,00 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, а також 9 581,80 грн. судового збору; в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" 29.05.2017, згідно із датою вхідного штампу Господарського суду міста Києва, звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення солідарно заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007 в розмірі 6 365 453,01 грн., позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути зазначену заборгованість солідарно.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.05.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження; розгляд справи призначено на 22.06.2017 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У зв`язку з відпусткою судді-учасника колегії суддів Коротун О.М., відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2017 було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 прийнято матеріали справи № 910/1864/17 з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 до свого провадження.

22.06.2017 від позивача через відділ канцелярії надійшла заява про забезпечення позову.

На підставі ст. ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2017 розгляд справи відкладено на 03.07.2017.

У судовому засіданні 03.07.2017 для вирішення питання, стосовно заяви позивача про забезпечення позову, зобов`язано відповідача надати додаткові пояснення у наступному судовому засіданні.

Представники сторін у судовому засіданні подали заяву про продовження строку розгляду апеляційної скарги у справі № 910/1864/17.

Суд прийняв зазначену заяву.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги у справі № 910/1864/17 відкладено на 31.08.2017.

У зв'язку із перебуванням суддів Майданевича А.Г., Суліма В.В. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 31.08.2017 визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 прийнято матеріали справи № 910/1864/17 з розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 до свого провадження.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 відкладено розгляд справи № 910/1864/17 на 03.10.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про забезпечення позову у справі № 910/1864/17 відмовлено.

Представник позивача у судовому засіданні 03.10.2017 підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 в частині відмови в задоволенні позову про стягнення солідарно заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007 в розмірі 6 365 453,01 грн., позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути зазначену заборгованість солідарно.

Представник першого відповідача у судовому засіданні 03.10.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 залишити без змін.

Представники першого та другого відповідача у судове засідання 03.10.2017 не з'явились, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином. Після обговорення, враховуючи, що в ухвалі Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 доведено до відома учасників апеляційного провадження, що нез'явлення їх представників в засідання судової колегії, не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, судова колегія ухвалила розглядати апеляційну скаргу за відсутності представників першого та другого відповідача.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, письмових пояснень, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 16.11.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", яке в подальшому змінило найменування на Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 договір), відповідно до п.п. 1.1, 2.1 якого позивач, за договором банк, відкриває першому відповідачу, за договором позичальнику, відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 20 843 456,00 грн., а перший відповідач зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком погашення кредитної лінії (додаток № 1 до договору) до 26.11.2012 включно, та сплатити за користування кредитними коштами відсотки відповідно до п. 3.1. даного договору; видача кредитних коштів в рамках кредитної лінії проводиться траншами в строк з 16.11.2007 по 24.12.2007 за письмовими заявками першого відповідача за погодженням з позивачем шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний рахунок першого відповідача, якщо інше не вказано у письмовій заявці.

В ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено в ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого саме роду та такої саме якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору перший відповідач зобов'язується повернути кредитні кошти позивача згідно графіку погашення кредитної лінії (додаток № 1 до договору) до 26.11.2012 включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок

Згідно із п.п. 3.1, 3.3-3.5 кредитного договору перший відповідач сплачує позивачу проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: 15% річних за користування кредитними коштами за період з дня видачі кредиту до строку повернення кредиту, що вказаний у п. 2.4 даного договору; у випадку порушення першим відповідачем строків погашення згідно графіку погашення кредитної лінії, встановленого п. 2.4 договору - 30% річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно указаного графіку за період з моменту непогашення суми кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення позичкового (основного) боргу; 30% річних за період з 27.11.2012 до дня фактичного погашення позичкового (основного) боргу; розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку першого відповідача до моменту повернення коштів на позичковий рахунок першого відповідача. Розрахунок процентів за день видачі кредиту здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 (366) днів у році, у місяці - по календарю; нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Перший відповідач сплачує проценти в строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця. У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами за звітний період з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно; датою сплати процентів є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у п. 3.2 даного договору.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору першого відповідача зобов'язується використати кредитні кошти, отримані за даним договором на оплату за автомобілі Мерседес-Бенц «Актрос 4140К» в кількості 20 одиниць, що купуються за договором № -223 від 29.10.2007, укладеному з ПАТ «АТП «Атлант».

В додатку № 1 до кредитного договору сторони погодили графік погашення кредитної лінії, а саме до 25.12.2007 - 1 097 024,00 грн., за період з 25.12.2007 по 25.10.2012 - по 330 000,00 грн., до 26.11.2012 - 276 432,00 грн.

Також між сторонами укладені додаткові угоди, якими змінювався розмір кредиту, умови щодо повернення кредитних коштів, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, строк сплати процентів, тощо.

Зокрема, відсоткова ставка за кредитним договором підвищувалась додатковими угодами: від 09.06.2008 - до 18%, від 01.09.2008 - до 20%, від 01.10.2009 до 15,5%, тощо.

Строки сплати відсотків змінювались сторонами на підставі додаткових угод, зокрема, від 01.02.2008, від 28.02.2008, від 27.03.2008, від 26.02.2009, від 30.04.2009, від 31.07.2009, від 08.10.2010, від 26.11.2010, від 30.12.2010, від 28.01.2011, від 21.02.2011, від 25.02.2011, від 31.05.2011, від 30.06.2011, від 01.03.2012, від 15.03.2012, від 30.03.2012, від 15.11.2012, від 31.01.2013, від 27.02.2014, від 31.07.2014, від 12.08.2014, від 29.08.2014, від 30.09.2014, від 24.10.2014, від 27.11.2014, від 29.01.2015, від 26.02.2015, від 02.04.2015, тощо.

Згідно із додатковою угодою від 27.05.2014 до кредитного договору перший відповідач зобов'язувався повернути кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії до 24.05.2016 включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок, а в додатковій угоді від 23.10.2014 сторони домовились, що позивач нараховує, а перший відповідач сплачує позивачу відсотки за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу, виходячи з відсоткових ставок, вказаних в даній угоді.

Відповідно до додаткової угоди від 02.04.2015 до кредитного договору сторони дійшли згоди викласти п. 3.4. в наступній редакції «Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Перший відповідач сплачує проценти в строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця. У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами за звітний період з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно.

Нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02 проводяться щомісячно.

Сплата відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02, нарахованих до 25.03.2011, включно, проводиться не пізніше строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.4 даного договору.

Сплата відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02, нарахованих з 26.03.2011 по дату повернення кредиту, вказаного в п. 2.4. даного договору, проводиться щомісячно. У вказаний строк в повному обсязі сплачуються проценти за користування кредитними коштами, нараховані за період з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно.

Відсотки за користування кредитними коштами, нараховані до 25.03.2015 сплачуються першим відповідачем до 30.04.2015, включно.

Відповідно до додаткової угоди від 14.04.2015 до кредитного договору позивач відкриває першому відповідачу невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 3 882 937,00 грн., а перший відповідач зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 47 до договору) до 24.05.2016, включно, та сплатити за користування кредитними коштами відсотки відповідно до п. 3.1 даного договору.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши першому відповідачу кредитні кошти на загальну суму 20 843 456,00 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи меморіальними ордерами № 3373 від 16.11.2007 на суму 8 337 382,40 грн. та № 6 від 21.11.2007 на суму 12 506 073,60 грн.

Таким чином, згідно із кредитним договором, перший відповідач повинен був виконувати свої зобов'язання перед позивачем та повернути суму кредиту, сплачувати проценти за користування кредитними коштами у передбачені строки.

За користування першим відповідачем кредитними коштами, позивачем було нараховано першому відповідачу проценти за користування кредитом на суму у розмірі 2 094 328,02 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи витягами із особового рахунку першого відповідача та відображено у розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази виконання першим відповідачем зобов'язань за кредитним договором належним чином, у зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість перед позивачем на суму у розмірі 6 365 453,01 грн., з яких: 3 435 021,99 грн. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328,02 грн. сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103,00 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Не надано таких доказів і до господарського суду апеляційної інстанції.

За умовами кредитного договору перший відповідач зобов'язувався повернути кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії до 24.05.2016, включно, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Доказів повернення позивачу кредитних коштів у розмірі 3 435 021,99 грн. у передбачений кредитним договором строк, першим відповідачем суду не надано.

Як вбачається із матеріалів справи, в забезпечення виконання першим відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, 16.11.2007 між позивачем, першим та другим відповідачами укладено договір поруки № 938, відповідно до п.п. 1.1, 1.3 якого другий відповідач, за договором поручитель, зобов'язується перед позивачем, за договором кредитором, відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання першим відповідачем, за договором боржником, зобов'язань за кредитним договором про надання першому відповідачу кредиту в розмірі 20 843 456,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом окремо по кожному траншу, виходячи з відсоткових ставок вказаних в п. 3.1 кредитного договору. Другий відповідач засвідчує, що він ознайомлений з кредитним договором і згодний з його умовами.

Відповідно до п.п. 2.12-3 договору поруки у випадку невиконання першим відповідачем зобов'язань за кредитним договором, перший відповідач та другий відповідач відповідають перед позивачем як солідарні боржники. Другий відповідач відповідає перед позивачем у тому ж обсязі, що і перший відповідач, в тому числі за основним боргом, сплаті щомісячних та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку непогашення першим відповідачем заборгованості за кредитним договором протягом 1 банківського дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, у позивача виникає право вимоги сплати боргу у повному обсязі від другого відповідача.

У зв'язку із тим, що першим відповідачем неналежним чином виконувались зобов'язання щодо повернення кредитних коштів в розмірі 3 435 021,99 грн. та процентів за користування кредитом в розмірі 2 094 328,02 грн., позивачем нараховано пеню в розмірі 836 103,00 грн. та з огляду на укладення з першим та другим відповідачами договору поруки, позивач вважає, що у нього виникло право вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку вказаної вище суми заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором (ч. 3, ч. 4 ЦК ст.1056-1 України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору та вимог цього кодексу (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджується порушення першим позивачем договірних зобов'язань за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3 435 021,99 грн. та за процентами за користуванням кредитом 2 094 328,02 грн.

Такими чином, факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за кредитом у розмірі 3 435 021,99 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 2 094 328,02 грн., належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Отже суми за кредитом у розмірі 3 435 021,99 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 2 094 328,02 грн. є правильними та такими, що підлягають стягненню.

Доказів на підтвердження сплати відповідачами суми кредиту та процентів за користуванням кредитом, не надано, не надано таких доказів і до господарського суду апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як передбачено в п. 7.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів перший відповідач сплачує позивачу пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від прострочення суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення першим відповідачем строків платежів, передбачених п. п. 2.4, 2.5, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 даного договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє першого відповідача від обов'язку сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 № 543/96-ВР із змінами і доповненнями, передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що розрахунок пені є обґрунтованим та арифметично вірним, тому позовна вимога про стягнення 836 103,00 грн. пені за прострочення заборгованості за кредитом, відсотками підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" у розгляді справ за позовом кредитора до боржника та поручителя як солідарних боржників господарським судам слід враховувати, що відповідно до статті 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від боржника та поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 4.4. договору поруки внесення змін та доповнень до кредитного договору, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності другого відповідача, не допускається без погодження з другим відповідачем.

Таким чином, уклавши з позивачем договір поруки, другий відповідач поручився перед позивачем за виконання першим відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором в редакції від 16.11.2007, натомість, як було зазначено вище, між позивачем та першим відповідачем було укладено ряд додаткових угод, якими сторони вносили зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту та повернення кредитних коштів, розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, строків сплати процентів, тощо.

Суд зазначає, що за змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 25.09.2013 у справі № 6-97цс13, від 10.09.2014 у справі № 6-70цс14, від 23.12.2014 у справі № 3-196цс14, від 21.10.2015 у справі № 6-1161цс15, від 05.02.2014 у справі № 6-152цс13, від 05.02.2014 у справі № 6-160цс13, від 18.11.2015 № 910/1407/15-г.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як вже зазначалось, відсоткова ставка за кредитним договором підвищувалась додатковими угодами: від 09.06.2008 - до 18%, від 01.09.2008 - до 20%, від 01.10.2009 до 15,5%

Таким чином, у зв'язку із збільшенням розміру процентної ставки за користування першим відповідачем кредитними коштами, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя - другого відповідача, оскільки збільшення розміру процентної ставки тягне за собою збільшення розміру нарахованих процентів.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

При цьому, суд зазначає, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

Як вбачається із матеріалів справи, будь-яких додаткових угод до договору поруки не укладались, що не було спростовано позивачем належними та допустимими доказами, крім того, не надано доказів висловлення другим відповідачем своєї згоди на збільшення обсягу відповідальності, вираженої у будь-якій іншій письмовій формі (лист, телеграма, заява, тощо).

Отже Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про припинення поруки і правомірне застосування ч. 1 ст. 559 ЦК України, враховуючи збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, яке відбувалось без згоди другого відповідача, що тягне за собою припинення поруки у повному обсязі, у зв'язку з чим вимоги позивача до другого відповідача є необґрунтованими.

Також слід зазначити, що згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Як вже зазначалось, додатковою угодою від 14.04.2015 сторони внесли зміни до п. 1.1 кредитного договору, зокрема, перший відповідач зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно із графіком зниження ліміту кредитної лінії до 24.05.2016.

В матеріалах справи відсутня письмова вимога позивача до другого відповідача про виконання договору поруки, отже такою вимогою є позовна заява, яка подана до господарського суду 06.02.2017 (згідно зі вхідним штампом Господарського суду міста Києва), тобто, після спливу шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у справі № 910/1864/17 підлягають частковому задоволенню, підлягає стягненню з першого відповідача на користь позивача сума заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007 в розмірі 6 365 453,01 грн., з яких 3 435 021,99 грн. сума простроченої заборгованості з основного боргу за кредитним договором, 2 094 328,02 грн. сума простроченої заборгованості за відсотками та 836 103,00 грн. пеня за прострочення заборгованості за кредитним договором, відсотках, та про відмову у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості та пені з другого відповідача.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Твердження скаржника про те, що додатковою угодою від 23.10.2014 розмір відсоткової ставки було зменшено до 5,00% та 10,25%, тобто збільшення відсоткової ставки не відбулось, не відповідає наявним матеріалам справи, оскільки розмір відсоткової ставки збільшувався додатковими угодами: від 09.06.2008 - до 18%, від 01.09.2008 - до 20%, від 01.10.2009 до 15,5%.

Посилання скаржника на те, що п.п. 2.2, 2.5 договору поруки другий відповідач надав свою згоду та зобов'язався повернути позивачу суму основного боргу, оплаті щомісячних процентів та підвищених процентів, оплаті комісійної винагороди, оплаті неустойки по основному боргу та процентах, а також компенсації усіх збитків у випадку невиконання першим відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором є безпідставним, оскільки наявність в договорі поруки застереження про те, що поручитель поручається за належне і своєчасне виконання боржником кредитного договору, включаючи можливі зміни, які можуть бути внесені у майбутньому, не звільняє сторони основного зобов'язання від необхідності узгодження цих змін із поручителем.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 910/1407/15-г.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/1864/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

С.А. Гончаров