КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа№ 925/444/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Гончарова С.А.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 року

у справі № 925/444/17 (суддя - К.І. Довгань)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал груп Україна»

до публічного акціонерного товариства «АЗОТ»

про стягнення 54 789 грн. 13 коп.

Представники сторін у судове засідання не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 року у справі № 925/444/17 позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал груп Україна» суму основного боргу 48 573,24 грн., 459,11 грн. три проценти річних; 1 471,77 грн. інфляційних втрат та 1 474,86 грн судового збору. У задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач - публічне акціонерне товариство «АЗОТ» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Імперіал груп Україна» у позові повністю. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилається на неповне з'ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для вирішення справи та порушення останнім норм матеріального та процесуального права. Крім того, скаржник просив відновити процесуальний строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.07.2017 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., суддів: Тарасенко К.В., Іоннікової І.А. відновлено скаржнику пропущений строк на подання апеляційної скарги, справу № 925/444/17 прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.09.2017 року у зв'язку з перебуванням судді Тарасенко К.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Гончаров С.А

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 року справу № 925/444/17 прийнято до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду.

У письмових поясненнях та відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Імперіал груп Україна» вважає подану відповідачем апеляційну скаргу безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

При цьому, у судове засідання суду апеляційної інстанції, ані представник позивача, ані представник відповідача не з'явились. Про час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином. Скаржник про причини неявки суд не повідомив. Натомість представник позивача надіслав суду клопотання в якому просив суд апеляційної інстанції розглядати справу за його відсутності.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки ПАТ «АЗОТ» та ТОВ «Імперіал груп Україна» про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Участь позивача та відповідача у судовому засіданні 26.09.2017 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та про витребування додаткових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі. При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що позивач у своєму клопотанні просив суд розглядати справу за відсутності його представника.

Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.1 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 року по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч.1ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 року по справі № 925/444/17 слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції 13.09.2016 року між ТОВ «Імперіал груп Україна» (далі - постачальник) та ПАТ «АЗОТ» (далі - покупець) був укладений договір № 447-411 (далі - договір), згідно п. 1.1, 1.3 якого відповідач зобов'язувався поставити матеріали в асортименті та за ціною, визначених специфікаціями чи додатковими угодами.

Відповідно до п. 4.1 договору поставка товару здійснюється на умовах DDP м. Черкаси вул. Першотравнева 72 (Інкотермс-2010). Товар поставляється в продовж 5-ти календарних днів з дати передоплати (п.3.3 договору), якщо інші строки та умови поставки не передбачені в специфікаціях або додаткових угодах.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що після узгодження та підписання сторонами специфікацій чи додаткових угод, постачальник виставляє покупцю рахунок на загальну вартість товару, згідно специфікацій чи додаткових угод в продовж 5-ти банківських днів з дати підписання специфікацій та додаткових угод. Покупець здійснює 30 % передоплати вартості товару по специфікаціям та додатковим угодам в продовж 5-ти банківських днів з дати підписання специфікацій та додаткових угод.

Згідно з п 3.4 договору, решту 70% вартості товару покупець оплачує в продовж 5-ти банківських днів по факту надходження партії товару на склад покупця, якщо інші умови оплати не обумовлені в специфікаціях чи додаткових угодах.

Згідно п.7.4 договору покупець несе відповідальність за порушення строків оплати товару по п.3.4 договору у виді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від суми заборгованості.

Також, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Імперіал груп Україна» та ПАТ «АЗОТ» 15.12.2016 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору № 447-411 від 13.09.2016 року (далі - додаткова угода), якою сторони погодили поставку відповідного товару на загальну суму 48 573,24 грн. При цьому, сторонами договору було змінено умови поставки та оплати товару. Зокрема п. 3 додаткової угоди передбачає, що по додатковій угоді покупець (відповідач) здійснює 100% передоплати вартості товару в продовж 5-ти банківських днів з дати отримання покупцем (відповідачем) письмового повідомлення постачальника (позивача) про готовність товару до відвантаження.

Згідно з п. 4 додаткової угоди поставка товару по додатковій угоді здійснюється на умовах СРТ м. Черкаси вул. Героїв Холодного Яру, 72. Товар поставляється в продовж 5-ти календарних днів з дати передоплати.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, на виконання умов вказаного вище договору та додаткової угоди від 15.12.2016 року до цього договору позивач 16.12.2016 року на підставі рахунку на оплату по замовленню №5113 від 01.12.2016 року, по видатковій накладній №ИГУ9990408 від 16.12.2016 року здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 48573,24 грн.

Проте, за поставлений позивачем товар, відповідач не розрахувався. На претензію від 22.03.2017 року № 55/2017, яка отримана відповідачем 23.03.2017 року у встановлений Господарським процесуальним кодексом України строк відповіді не надав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та зазначалось вище позивач 16.12.2016 року на підставі рахунку на оплату по замовленню №5113 від 01.12.2016 року, по видатковій накладній №ИГУ9990408 від 16.12.2016 року здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 48573,24 грн. Однак, за поставлений товар, позивач не розрахувався.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, додатковою угодою №1 від 16.12.2016 року сторонами було змінено умови договору № 447-411 від 13.09.2016 року в частині оплати, а саме передбачено 100% попередньої оплати. В той же час позивач, не отримавши попередню оплату фактично поставив товар відповідачу 16.12.2016 року. Отже, на переконання колегії суддів, обов'язок оплати отриманого товару згідно ст. 692 ЦК України виник у відповідача після отримання товару, тобто з 16.12.2016 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що строк виконання зобов'язання щодо оплати поставленого товару не настав. Як зазначалось вище, у відповідності до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів до нього.

Оскільки, відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не надав суду доказів оплати за поставлений позивачем товар, враховуючи приписи ст. 692 ЦК України, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість у розмірі 48573,24 грн., яка не погашена та підлягає стягненню.

Отже, враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що сума заборгованості відповідача у розмірі 48573,24 грн. відповідає фактичним обставинам та підтверджена матеріалами справи, а тому, правомірно стягнута місцевим господарським судом.

Крім основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 4285,01 грн., 459,11 грн. 3% річних та 1471,77 грн. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов'язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Як вірно вказав суд першої інстанції, відповідальність за неналежне виконання зобов'язання відповідача щодо оплати вартості товару сторони визначили п. 7.4 договору, відповідно до якого пеня нараховується за порушення строків оплати товару по п.3.4 договору, яким, в свою чергу встановлено, що 70% вартості товару покупець оплачує в продовж 5-ти банківських днів по факту надходження партії товару на склад покупця, якщо інші умови оплати не обумовлені в специфікаціях чи додаткових угодах.

Однак додатковою угодою №1 до договору сторони змінили порядок розрахунків та встановили 100% попередню оплату вартості товару.

Отже, на переконання колегії суддів, враховуючи додаткову угоду № 1 сторони у договорі не визначили відповідальності відповідача у вигляді пені за порушення здійснення попередньої оплати, а тому, як правильно зазначив місцевий господарський суд, вимога позивача про стягнення пені саме у даній справі, суперечить приписам чинного законодавства та умовам укладеного сторонами договору. Місцевий господарський суд вірно відмовив у задоволенні цієї частини позову.

Що стосується позовних вимог про стягнення 459,11 грн. 3% річних та 1471,77 грн. інфляційних втрат, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, здійснивши перевірку правильності нарахування та розрахунку 3% річних та інфляційних втрат судова колегія апеляційного господарського суду вважає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 459,11 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1471,77 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку по справі та задовольнив позов частково. Позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «АЗОТ» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АЗОТ» на рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 року у справі № 925/444/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 30.05.2017 року у справі № 925/444/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/444/17 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

С.А. Гончаров