ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Справа № 915/870/17

за позовом: Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 68; ідентифікаційний код 20917678)

до відповідача: Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2/А; ідентифікаційний код 25878206)

про: стягнення незаконно виплаченої допомоги в сумі 51735,74 грн.

Суддя Смородінова О.Г.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 07-7 від 03.01.2017,

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 1474/юр-06 від 24.07.2017.

Суть спору:

Позивач 30 серпня 2017 року звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 07-2407 від 29.08.2017, в якій просить стягнути з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва незаконно виплачену допомогу по безробіттю ОСОБА_3 у сумі 51735,74 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: заяви ОСОБА_3 про надання (поновлення) статусу безробітного від 21.09.2016; персональної картки безробітного ОСОБА_3 (№ 00009); рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2017 та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2017 у справі № 487/4873/16-ц; наказу № 260-К від 23.06.2017 Державного агентства автомобільних доріг України; наказу № 56-к від 26.06.2017 Служби автомобільних доріг у Миколаївській області; довідки позивача про дохід ОСОБА_3; претензії від 12.07.2017 № 07-2023 з доказами її направлення; відповіді Державного агентства автомобільних доріг України від 24.07.2017 № 3490/1/10-13-1572/10; претензії від 15.08.2017 № 07-2317 з доказами її направлення відповідачу; норм статей 8, 35, 38 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, статті 45 Закону України Про зайнятість населення, та мотивовані тим, що відповідач на претензію не відреагував належним чином, суму заборгованості в розмірі 51735,74 грн. як незаконно виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_3 за період з 27.09.2016 по 23.06.2017 не погасив, що завдає матеріальну шкоду та порушує інтереси держави, так як Центральний РЦЗ є неприбутковою державною установою, що фінансується за рахунок коштів, зазначених у ст. 8 Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, а кошти, отримані цією службою, спрямовуються до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття і використовуються відповідно до ст. 16 цього Закону, і тому неотримання або несвоєчасне отримання необхідних коштів негативно впливатиме на можливість виконання функцій служби щодо ефективного забезпечення зайнятості населення та страхування на випадок безробіття.

Відповідач у відзиві № 2101/ЮР-06 від 26.09.2017 на позов заперечує, посилаючись на необґрунтованість і безпідставність заявлених позовних вимог, оскільки, по-перше, у відповідача відсутнє зобовязання повторно сплачувати грошові кошти за період, охвачений рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2017 у справі № 487/4873/16-ц; по-друге, Служба автомобільних доріг у Миколаївській області вважає себе неналежним відповідачем щодо утримання суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг і разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, яким скасовано наказ № 451-к, так як останній прийнято Укравтодором у визначених законодавством межах повноважень як роботодавцем ОСОБА_3; і по-третє, враховуючи, що сторони даного спору є неприбутковими державними організаціями, так як не здійснюють комерційну діяльність, то даний спір не підсудний господарському суду, в звязку з чим просить суд припинити провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

10.10.2017 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши представників сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2017 у справі № 487/4873/16-ц встановлено, що 22 серпня 2016 року відповідно до наказу Державного агентства автомобільних доріг України (Укравтодор) № 451-К ОСОБА_3 був звільнений з посади першого заступника начальника Служби автомобільних доріг України в Миколаївській області.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, ОСОБА_3 у вересні 2016 року звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом за захистом своїх прав.

21.09.2016 ОСОБА_3 звернувся до Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва з заявою про надання (поновлення) статусу безробітного.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10.04.2017 у справі № 487/4873/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2017, було визнано наказ Державного агентства автомобільних доріг України № 474-К від 22.08.2016 року про звільнення з 23.08.2016 року ОСОБА_3 за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП незаконним та скасовано; поновлено ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, починаючи з 23.08.2016 року; зобовязано Службу автомобільних доріг у Миколаївській області внести запис до трудової книжки ОСОБА_3 щодо поновлення ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області, починаючи з 23.08.2016 року; стягнуто з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 74368,70 грн. без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів.

Відповідно до наказу Державного агентства автомобільних доріг України № 260-К від 23.06.2017 було скасовано наказ Укравтодору від 22 серпня 2016 року № 451-К про звільнення ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з 24 серпня 2016 року; Службі автомобільних доріг у Миколаївській області виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 74368 грн. 70 коп. без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів.

Наказом Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 26-к від 26.06.2017 скасовано наказ від 23.08.2016 № 42-К про звільнення з роботи ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_3 на посаді першого заступника начальника Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з 24 серпня 2016 року.

Згідно довідки Служби автомобільних доріг у Миколаївській області № 1760/06-40 від 28.08.2017, рішення суду в справі № 487/4873/16-ц виконано в повному обсязі, а саме: при поновленні на роботі ОСОБА_3 було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 74368,70 грн.

Згідно довідки Центрального районного центру зайнятості № 994 від 29.08.2017, ОСОБА_3 за період з 27.09.2016 по 23.06.2017 отримав дохід в розмірі 51735,74 грн. Ці факти також підтверджуються з наданих позивачем відомостей виплат за видами забезпечення та платіжних доручень по сплаті допомоги по безробіттю.

12.07.2017 Центральний районний центр зайнятості звернувся до Державного агентства автомобільних доріг України з претензією № 07-2023 про відшкодування виплаченого забезпечення у зв'язку із поновленням безробітного (ОСОБА_3М.) на роботі за рішенням суду в розмірі 51735,74 грн.

Листом № 3490/1/10-13-1572/10 від 24.07.2017 Державне агентство автомобільних доріг України повідомило позивача, що претензія Центрального РЦЗ підлягає відхиленню та направленню за підвідомчістю до іншої юридичної особи роботодавця, яким по відношенню до ОСОБА_3 є Служба автомобільних доріг у Миколаївській області.

15.08.2017 Центральний районний центр зайнятості звернувся до Служби автомобільних доріг у Миколаївській області з претензією № 07-2317 про відшкодування виплаченого забезпечення у зв'язку із поновленням безробітного (ОСОБА_3М.) на роботі за рішенням суду в розмірі 51735,74 грн.

Доказів надання Службою автомобільних доріг у Миколаївській області позивачу відповіді на вищевказану претензію, суду не надано.

У звязку з несплатою Службою автомобільних доріг у Миколаївській області коштів, позивач звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 07-2407 від 29.08.2017.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 45 Закону України Про зайнятість населення реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Згідно з приписами пункту 2 частини 1 статті 31 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Предметом даного спору виступає майнова вимога позивача про стягнення з відповідача 51735,74 грн., які були виплачені працівнику останнього як допомога по безробіттю; підставою застосування позивачем норм статті 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття як наслідок неповернення відповідачем у добровільному порядку виплачених коштів.

Доказів повернення оплати, станом на час прийняття рішення судом, сторонами не надано.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов наступних висновків.

Правові фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Згідно з абз. 2 ч. 4 ст. 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України Про організації роботодавців, їх об'єднання, права і гарантії їх діяльності роботодавець це юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа-підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

Крім того, термін роботодавці визначено у п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з яким роботодавці це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Отже, ключовою ознакою роботодавця в правовідносинах, що виникають у зв'язку із загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, в тому числі на випадок безробіття, є самостійне ведення таким суб'єктом розрахунків із застрахованими особами та виплата ним грошового забезпечення.

З матеріалів справи вбачається, що призначення, звільнення та поновлення на роботі ОСОБА_3 здійснювалось безпосередньо Службою автомобільних доріг у Миколаївській області, що по відношенню до ОСОБА_3 є роботодавцем в розумінні ч. 4 ст. 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, а тому на нього покладено обов'язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Слід зауважити, що правова природа сплачених ОСОБА_3 спірних коштів згідно ч. 1 ст. 7 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття є відмінною від коштів, стягнутих за судовим рішенням.

Згідно зі статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статей 34, 36 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Прохання відповідача припинити провадження у справі за п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України є недоведеними та необґрунтованими, оскільки посилання установи в обґрунтування своїх заперечень на правову позицію Верховного суду України (постанова від 30.03.2016 у справі № 3-158гс16) в межах даної справи є хибним, враховуючи субєктний склад та правову природу спірних правовідносин.

Беручи до уваги наведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, у звязку з чим вирішив позов задовольнити шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суму виплаченого забезпечення у звязку із поновленням на роботі за рішенням суду в сумі 51735,74 грн. у відповідності до приписів ч. 4 ст. 35 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А; ідентифікаційний код 25878206) на користь Центрального районного центру зайнятості м. Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, 68; ідентифікаційний код 20917678; р/р 0436, банк ГУДКСУ Миколаївської області, МФО 826013) суму виплаченого забезпечення у звязку із поновленням на роботі за рішенням суду в сумі 51735,74 грн.

3. Стягнути з Служби автомобільних доріг у Миколаївській області (54029, м. Миколаїв, вул. Галини Петрової, 2-А; ідентифікаційний код 25878206) в дохід Державного бюджету України 1600 (одна тисяч шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Повне рішення складено та підписано 17 жовтня 2017 року.

Суддя О.Г. Смородінова