КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа№ 910/7151/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: Гартингер Т.А. - дов. № б/н від 29.05.2017р.

від відповідача: не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2017 р.

у справі № 910/7151/17 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"Чорнобайпродсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР"

про стягнення 154 043,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Чорнобайпродсервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР" про стягнення 154 043,42 грн., з яких 138 519, 44 грн. - сума основного боргу, 12 954,31 грн. - інфляційних втрат, 2 569, 67 - 3% річних (відсотки за користування чужими коштами).

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повної оплати вартості отриманого від позивача товару згідно умов Договору поставки №21.12-15 від 21.12.2015р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2017р. у справі № 910/7151/17 позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чорнобайпродсервіс" 138 519 грн. 44 коп. - основного боргу, 12 954 грн. 31 коп. - інфляційних втрат, 2 569 грн. 67 коп. - 3% річних, 2 310 грн. 65коп. - судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АМБАР" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2017р. у справі № 910/7151/17 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2017р. у справі № 910/7151/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.10.2017р.

Представник позивача у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

21.12.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Чорнобайпродсервіс" (далі по тексту - позивач, продавець, ТОВ "Чорнобайпродсервіс") та Товариством з обмеженою відповідальністю "АМБАР" (далі по тексту - покупець, відповідач, ТОВ "АМБАР") укладено Договір поставки №21.12-15 (далі по тексту - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити ВРХ молодняк (далі по тексту - товар) на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору найменування, асортимент та ціна Товару за одиницю вказуються в протоколах погодження цін, який являється невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно з п. 1.3. Договору загальна вартість Договору складається із вартості накладних, виписаних в момент відвантаження партій Товару. Поставка Товару по даному Договору здійснюється партіями, кількісні та якісні показники погоджуються за письмовою або усною домовленістю сторін.

За умовами п 2.3 Договору при узгодженні з продавцем, покупець має право розрахуватися за придбаний Товар наступним способом: сплатити фактичну вартість товару в день відгрузки; з терміном відстрочки на 5 днів.

Відповідно до п. 2.4 Договору продавець в момент передачі Товару зобов'язаний видати наступні документи: видаткову накладну, товарно-транспортну накладну, ветеринарне свідоцтво (форма 1), а також інші документи, обов'язковість пред'явлення яких передбачена діючим законодавством України.

При цьому згідно п.3.1 Договору право власності на Товар переходить від продавця до покупця підприємства при передачі Товару.

На виконання умов вказаного Договору Позивачем поставлено та передано у власність відповідача, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 408 011,44 грн., що підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними, які містяться в матеріалах справи.

Заперечень щодо факту поставки товару за видатковими накладними відповідачем суду не надано.

Доказів пред'явлення претензій щодо якості, кількості та термінів поставки Товару, а також наявності письмових претензій щодо поставленого товару від покупця до суду не надходило.

Вартість отриманого товару оплачено Відповідачем частково, а саме в розмірі 1 269 492, 00 грн., що підтверджується банківськими виписками ПАТ КБ "Приватбанк" по розрахунковому рахунку Позивача № 0206 (копі містяться у матеріалах справи).

Листом вих. №6 від 07.09.2016р. Позивач звернувся до Відповідача з письмовою вимогою про сплату боргу у розмірі 139 519, 44 грн.

10.01.2017р. Відповідачем було здійснено оплату 1 000 грн.

Отже, у Відповідача перед Позивачем виникла заборгованість в розмірі 138 519, 44 грн.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив та передав у власність відповідачу товар за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не в повній мірі сплатив на користь позивача вартість отриманого товару, та має перед позивачем заборгованість в розмірі 138 519,44 грн.

Доказів погашення заборгованості відповідачем не надано, а тому на думку колегії суддів місцевий суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 138 519,44 грн.

Також, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 12 954, 31 грн. - інфляційних втрат та 2 569, 67 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 12 954, 31 грн. - інфляційних втрат, 2 569, 67 грн. - 3% річних підлягає задоволенню.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2017р. у справі № 910/7151/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АМБАР" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2017р. у справі № 910/7151/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/7151/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова