КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. Справа№ 911/1834/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Бобилєв І.О., довіреність №2 від 30.05.2017; Звягіна В.В., довіреність №1 від 30.05.2017;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальність "Комплекс Агромарс" на рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2017 у справі №911/1834/17 (суддя Чонгова С.І.) за позовом багатопрофільного приватного підприємства "Акватон" до товариства з обмеженою відповідальність "Комплекс Агромарс" про стягнення 732370, 16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Багатопрофільне приватне підприємство "Акватон" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Агромарс" про стягнення 732 370,16 грн., з яких: 261 812,00 грн. - основна заборгованість; 248 161,90 грн. - пеня; 18 420,00 грн. - 3 % річних; 203 976,26 грн. - втрати від інфляції.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.08.2017 у справі №911/1834/17 позов задоволено частково; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 261 812,00 грн. основної заборгованості, 18 399,51 грн. 3% річних, 203 976,26 грн. інфляційних втрат; у задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено з огляду на пропуск позивачем строку позовної давності.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати товару.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2017 у справі №911/1834/17 скасувати в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що апелянтом було виконано своє грошове зобов'язання шляхом перерахування 01.09.2014 на розрахунковий рахунок постачальника в ПАТ "Актабанк" грошових коштів в сумі 261 812,00 грн.

Крім цього, апелянт в апеляційній скарзі заперечує проти отримання ним листа позивача про зміну банківських реквізитів.

Представники позивача в судовому засіданні 09.10.2017 надали пояснення, якими просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис його представника у розписці про оголошення перерви.

Представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду даної справи з метою надання апелянту часу для подання до суду повного тексту постанови Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 у справі № 911/1845/17 та у зв'язку з участю представника в іншому судовому засіданні.

Так, апелянт вказує, що зазначена справа є аналогічною даній, проте стосується іншої поставки.

Отже, преюдиціальність передбачена ст. 35 ГПК у даному випадку не має місця.

При цьому, заявник клопотання заявляє, що судом апеляційної інстанції у вказаній справі було скасовано рішення місцевого господарського суду та прийнято нове - про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання дійшла висновку про відмову у його задоволенні враховуючи відсутність впливу встановлених у іншій справі обставин на розгляд даної справи.

Так, прийняття рішення судом апеляційної інстанції у аналогічній справі жодним чином не може вплинути на результат розгляду даної справи.

Що ж до посилань заявника на неможливість забезпечення явки представника відповідача у дане судове засідання, слід заначити, що відповідачем у справі є товариство, а не окремий його представник, що надає можливість направити в судове засідання іншу уповноважену належним чином на те особу.

Крім цього, представник апелянта був присутній в минулому судовому засіданні та надав свої пояснення по суті скарги.

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між багатопрофільним приватним підприємством "Акватон" (далі - постачальник) та товариством з обмеженою відповідальність "Комплекс Агромарс" в особі філії "Бориспільский комбікормовий завод" (далі - покупець) 16.05.2014 укладено договір №434/2014/КАМ/О поставки, за умовами якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору, предметом даного договору є соєва макуха, що надалі іменується - товар і зазначається у рахунках-фактурах на кожну окрему партію.

Оплата товарів покупцем проводиться в порядку 100 % після оплати за товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з дати поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних (п. 4.3 договору).

Як визначено п. 6.6 договору, у випадку зміни юридичної/фактичної адреси або банківських реквізитів сторона, для якої настали такі зміни зобов'язана повідомити про таке іншу сторону протягом 3 банківських днів з моменту зміни реквізитів. У випадку неповідомлення, інша сторона звільняється від будь-якої відповідальності та всіх наслідків, що виникли у зв'язку з таким неповідомленням.

Відповідно до п. 9.1 договору, вказаний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, то договір вважатиметься пролонгованим на 1 рік (п. 9.2 договору).

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на суму 261 812,00 грн.

Вказаний товар отриманий представником покупця ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності (а.с.32), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000044 від 22.07.2014 (а.с.31).

Позивачем відповідачу також було виставлено рахунок-фактуру (а.с.33) на оплату отриманого товару.

Листом №3 від 01.08.2014 позивач повідомив відповідачу про зміну реквізитів для подальших платежів та зазначив у листі нові банківські реквізити.

Вказаний лист було отримано відповідачем 06.08.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.37).

Згідно довідки ПАТ "Актабанк" від 21.08.2014 (а.с.38) поточний рахунок позивача №3231 в ПАТ "Актабанк" закрито 21.08.2014.

Предметом даного позову є вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості поставленого товару у розмірі 261 812,00 грн.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.3 договору передбачено, що оплата товарів покупцем проводиться в порядку 100 % після оплати за товар шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з дати поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних.

Позивачем відповідачу товар було поставлено 22.07.2014, що підтверджується підписаною обопільно сторонами видатковою накладною.

Отже, відповідач повинен був протягом 21 календарного дня з дати поставки товару та підписання сторонами видаткової накладної здійснити його оплату.

Оплата за отриманий товар у визначений договором строк відповідачем здійснена не була.

Таким чином, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати вартості отриманого товару настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилався на те, що ним 01.09.2014 було перераховано на розрахунковий рахунок постачальника в ПАТ "Актабанк" грошові кошти в сумі 261 812,00 грн., на підтвердження чого ТОВ "Комплекс Агромарс" було надано до суду першої інстанції виписку зі свого банківського рахунку (а.с.103-105).

Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта щодо належного виконання ним свого грошового зобов'язання, з огляду на наступне.

Як визначено п. 6.6 договору, у випадку зміни юридичної/фактичної адреси або банківських реквізитів сторона, для якої настали такі зміни зобов'язана повідомити про таке іншу сторону протягом 3 банківських днів з моменту зміни реквізитів. У випадку неповідомлення, інша сторона звільняється від будь-якої відповідальності та всіх наслідків, що виникли у зв'язку з таким неповідомленням.

Листом №3 від 01.08.2014 позивач повідомив відповідачу про зміну реквізитів для подальших платежів та зазначив у листі нові банківські реквізити.

Вказаний лист було отримано відповідачем 06.08.2014, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.37).

Так, у даному повідомленні про вручення поштового відправлення значиться про отримання кореспонденції водієм ОСОБА_5

В свою чергу, відповідач заперечує отримання ним вказаного листа та посилається на те, що у водія ОСОБА_5 не було повноважень на отримання кореспонденції.

Щодо вказаних доводів та заперечень відповідача проти отримання ним листа про зміну банківських реквізитів позивача колегія суддів зазначає наступне.

Як вже вказувалось, умовами п. 6.6 договору передбачена необхідність повідомлення однією стороною іншої, зокрема, у разі зміни банківських реквізитів.

Позивачем було виконано свій обов'язок та завчасно повідомлено відповідача про зміну банківських реквізитів.

При цьому, отримання чи неотримання вказаного листа відповідачем жодним чином не впливає на встановлений судом факт виконання позивачем свого обов'язку в частині повідомлення покупця про зміну банківських реквізитів.

Так, позивачем було вжито належних заходів для повідомлення відповідача. При цьому, вказані заходи здійснені позивачем завчасно.

Щодо посилань апелянта на неправомірність направлення вказаного листа на адресу філії, а не юридичної особи відповідача, слід зазначити, що вказана обставина жодним чином не свідчить про недотримання позивачем умов договору в частині повідомлення покупця про зміну банківських реквізитів.

Крім цього, адреса, на яку було направлено листа вказана в укладеному між сторонами договорі поставки.

Отже, обставини вважати направлення позивачем листа за неналежною адресою відсутні.

В свою чергу, колегія суддів дійшла до висновку про обізнаність відповідача про зміну банківських реквізитів позивача з огляду на те, що ТОВ "Комплекс Агромарс" з 22.08.2014 по 29.08.2014 здійснювався перерахунок коштів за іншими поставками за новими банківськими реквізитами позивача, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с.54).

Також, судом враховується те, що відповідач листами (а.с.48, 52-53) звертався до уповноваженої особи ПАТ "Актабанк" про повернення помилково перерахованих коштів, зокрема, і у спірній сумі.

У вказаних листах відповідач вказував про помилковість перерахування ним коштів.

Враховуючи викладене, а також з огляду на повідомлення позивачем відповідача про зміну банківських реквізитів, сплата відповідачем коштів за отриманий товар на розрахунковий рахунок постачальника в ПАТ "Актабанк" не може вважатися належним виконанням відповідачем свого грошового зобов'язання за договором.

Отже, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не доводять їх протилежність, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача в сумі 261 812,00 грн.

Також, позивачем було заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 18 420,00 грн. та 203 976,26 грн. втрат від інфляції.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена вказаною статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних від простроченої суми, здійснюється незалежно від наявності відповідного положення в договорі.

З урахуванням того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 18 399,51 грн. та інфляційних в сумі 203 976,26 грн.

Крім цього, колегія суддів також погоджується з відмовою у задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 248 161,90 грн., з огляду на наступне.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.3 договору покупець за порушення строків оплати товару, визначених п.4.3 договору, сплачує на вимогу постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості неоплаченого товару.

Суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, вірно встановив, що нарахування пені здійснено в строк, що перевищує обмеження встановлені п.6 ст. 232 ГК України, за приписами якої нарахування штрафних санкцій, якщо інше не передбачено договором припиняється через 6 місяців, від дня коли зобов'язання має бути виконано, крім того, позивачем невірно визначено початкову дату прострочення відповідачем зобов'язань з оплати товару.

В договорі сторонами не передбачено можливості нарахування пені поза обмеженнями встановленими в законодавстві України.

Так, за обґрунтованим розрахунком суду першої інстанції, з врахуванням обмежень встановлених п.6 ст. 232 ГК України та коректним визначенням початкових дат прострочення відповідачем зобов'язань з оплати товару, розмір пені за період з 13.08.2014 по 13.02.2015 становить 35 807,27грн.

Таким чином, сума пені в розмірі 212 354,63 грн. нарахована позивачем поза межами шестимісячного строку та відповідно такі вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо нарахованої пені в сумі 35 807,27 грн., слід зазначити наступне.

Відповідачем заявлено про застосування до вимог про сплату пені наслідків спливу строку позовної давності.

У ЦК України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (стаття 257), так і спеціальну позовну давність (стаття 258).

Так, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

У зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане (п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

З огляду на те, що нарахування штрафних санкцій припиняється через 6 місяців, від дня коли зобов'язання має бути виконано, строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

У даному випадку, як вже вказувалось, обґрунтованим періодом нарахування пені є з 13.08.2014 по 13.02.2015.

Отже, відповідно строк позовної давності за вимогою про стягнення пені за останній день нарахування пені спливає 13.02.2016.

Із наведеним позовом позивач звернувся згідно відбитку штампу органу поштового зв'язку 14.06.2017, тобто із пропуском строку позовної давності щодо вимоги про стягнення пені.

Причин поважності пропуску строку позовної давності позивачем не наведено.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Враховуючи встановлення судом обставин порушення прав позивача, але з огляду на те, що позовна давність спливла і про це зроблено заяву відповідачем у справі, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні вказаної вимоги у зв'язку зі спливом позовної давності, з огляду відсутності поважних причин її пропущення позивачем.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальність "Комплекс Агромарс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 10.08.2017 у справі №911/1834/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №911/1834/17 повернути до Господарського суду Київської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко