ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.10.2017 Справа № 904/7665/17

За позовом Дочірнього підприємства "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради", м. Дніпро

до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (Комунальний заклад освіти "Будинок учителя" Дніпропетровської міської ради), м. Дніпро

про стягнення основного боргу, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат

Суддя Петренко Н.Е.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 088 від 01.06.2017

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 13/1-254 від 14.09.2017

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство "Східтеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (Комунальний заклад освіти "Будинок учителя" Дніпропетровської міської ради) (далі - відповідач) про стягнення 73460,40грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №10 про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти від 15.04.2016, в частині розрахунків за використану теплову енергію.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.08.2017 порушено провадження у справі №904/7665/17, прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 12.09.2017.

11.09.2017 до суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення слухання справи.

12.09.2017 до суду від позивача надійшов лист, відповідно до якого позивач позовні вимоги підтримує та підтверджує, що станом на 12.09.2017 заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився.

Крім того, позивач підтверджує, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.09.2017 відкладено судове засідання на 02.10.2017.

02.10.2017 від позивача отримано заяву про зменшення позовних вимог якій просить суд стягнути з відповідача 59467,48грн. основної заборгованості; 8088,84грн. пені; 1051,58грн. трьох відсотків річних та 4832,98грн. інфляційних втрат.

Заява позивача про зменшення позовних вимог прийнята господарським судом до розгляду.

02.10.2017 від відповідача отримано відзив в якому останній висловив незгоду з позовними вимогами та вказав, що позов подано передчасно.

Враховуючи явку представників сторін господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду заяви судом.

У судовому засіданні 02.10.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2016 між Дочірнім підприємством „Східтеплоенерго комунального підприємства „Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради (далі - позивач) та Управлінням освіти та науки Дніпропетровської міської ради (Комунальний комплексний позашкільний навчальний заклад „Будинок учителя Дніпропетровської міської ради), правонаступником якого є Департамент гуманітарної політики Дніпровської міської ради від 16.03.2016 №7/3 „Про затвердження структури Дніпропетровської міської ради та їх виконавчих органів, граничної чисельності працівників та їх виконавчих органів (далі - відповідач) укладено Договір №10 про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, позивач здійснює послуги з постачання теплової енергії відповідачу, на потреби з опалення та гарячого водопостачання, а відповідач, в свою чергу, приймає та зобовязується оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Згідно п. 4.2. Договору, нарахування оплати за теплову енергію здійснює позивач по тарифам, встановленим відповідно до чинного законодавства України.

На дату укладання договору діяли наступні тарифи:

· вартість 1 Гкал на виробництво теплової енергії 2182,56 грн.;

· вартість 1 Гкал на транспортування теплової енергії 84,69 грн.;

· вартість 1 Гкал на постачання теплової енергії 7,67 грн.

02.12.2016 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду до Договору, якою змінено вартість 1 Гкал за теплову енергію.

Після укладання Додаткової угоди тарифи змінилися на наступні:

· вартість 1 Гкал на виробництво теплової енергії 2294,99грн.;

· вартість 1 Гкал на транспортування теплової енергії 100,58грн.;

· вартість 1 Гкал на постачання теплової енергії 8,79грн.

Пунктом 4.5. Договору передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до п. 4.6. Договору, позивач до 5-го числа поточного місяця виставляє відповідачу рахунок на 100% передплату місячної суми планових платежів.

Згідно п. 4.7. Договору, позивач на протязі 5-ти календарних днів з дня отримання від відповідача документів, передбачених пунктами 5.3., 5.5. цього Договору, виставляє відповідачу рахунки на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки повинні бути сплачені відповідачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Пунктом 4.8. Договору зазначено, що обовязок по отриманню рахунків покладається на відповідача.

Згідно п. 7.1. Договору, за невиконання або неналежне виконання сторонами зобовязань за договором винна сторона відшкодовує іншій завдані збитки без зарахування неустойки. Відшкодування збитків не звільняє від виконання зобовязань за цим Договором.

Крім того, слід зазначити, що п. 7.3.7. Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату теплової енергії, передбачену п. 4.6. Договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей Договір набирає чинності з 01.01.2016 по 31.12.2016 включно, а в частині розрахунків за спожиту теплову енергію до їх повного здійснення (п. 10.1. Договору).

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору та Додаткової угоди до нього, позивач поставив, а відповідач прийняв теплову енергію на загальну суму 9743,00грн., що підтверджується відповідними рахунками №10/10/В, №10/10/Т, №10/10/П та актами здачі-приймання виконаних робіт/послуг за жовтень 2016 року №10/10/В, №10/10/Т, №10/10/П (вищевказані рахунки та акти містяться в матеріалах справи).

Проте, відповідач порушив умови виконання вищевказаного Договору від 15.04.2016, а саме строк оплати за спожиту теплову енергію, здійснивши оплату за спожиту теплову енергію за жовтень 2016 року лише 30.11.2016.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач за листопад та грудень 2016 року поставив, а відповідач в свою чергу прийняв теплову енергію:

· за листопад 2016 року на суму 28494,53грн., згідно рахунків №10/11/В, №10/11/Т, №10/11/П та актів здачі-приймання виконаних робіт/послуг за листопад 2016 року №10/11/В, №10/11/Т, №10/11/П;

· за грудень 2016 року на суму 30972,95грн., згідно рахунків №10/12/В, №10/12/Т, №10/12/П.

Таким чином, станом на 01.08.2017 відповідач не здійснив своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у звязку із чим утворилася, як стверджує позивач, заборгованість у розмірі 59467,48грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору, в частині повного та своєчасного розрахунку за отримані послуги, позивачем, на підставі п.7.3.7. Договору була нарахована пеня у розмірі 8088,84грн.

Також, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4832,98грн. та 3% річних у розмірі 1051,58грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 59467,48грн., пеню у розмірі 8088,84грн., інфляційні втрати у розмірі 4832,98грн., 3% річних у розмірі 1051,58грн., а всього 73460,40грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не визнав на підставі наступного.

Позивач не надав докази, що підтверджують направлення рахунків про сплату спожитої теплоенергії.

Враховуючи, що позивач не звертався до Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради з претензією про сплату заборгованості, позовні вимоги визнає передчасними.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд Дніпропетровської області дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 59467,48грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, тому що вони містять інформацію щодо предмета доказування та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4832,98грн. та 3% річних у розмірі 1051,58грн.

Розрахунок інфляційних втрат судом перевірений та визнаний неправильним, а тому позовна вимога підлягає частковому задоволенню. Після перерахунку проведеного судом інфляційні втрати складають 4362,70грн.

Щодо розрахунку 3% річних, то суд вважає, що він зроблений неправильно, оскільки після перерахунку проведеного судом 3% річних складають 1048,91грн.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.3.7 Договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем п. 4.6. цього Договору він зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі пункту 7.3.7. Договору позивачем нараховано пеню у розмірі 8088,84грн. Розрахунок пені судом перевірений та визнаний таким, що зроблений неправильно. Після перерахунку проведеного судом пеня складає 8063,86грн.

Господарський суд вирішив зменшити розмір пені на 50%.

Приймаючи рішення про зменшення пені господарський суд врахував, що нарахування останньої є засобом розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання, неустойка не може перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 Господарського кодексу України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України (Постанова Верховного Суду України від 03.12.2013 у справі №908/43/13-г).

Статтею 83 Господарського кодексу України надано господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Враховуючи приписи статті 233 Господарського кодексу України, статті 83 Господарського кодексу України, а також встановлені судом обставини справи, господарський суд вважає обґрунтованим зменшення розміру пені на 50%, а саме до 4031,93грн.

Господарський суд прийняв до уваги обставини, що вплинули на виконання зобов'язання, поведінку винної сторони, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків та те, що відповідач є бюджетною установою і фінансується з Державного бюджету України.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1589,12грн., з урахуванням того, що 99,32% позовних вимог позивача судом задоволено.

Заперечення відповідача судом відхиляться з огляду не їх необґрунтованість.

По-перше, Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009 у справі № 37/405 вказав, що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, а отже, наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити отримані послуги.

По-друге, постановою Верховного суду України від 15.05.2012 у справі №11/446 визначено, що за змістом частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, частини другої статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

По-третє, претензійний порядок не є обов'язковим.

Керуючись ст. 129Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 231, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Департаменту гуманітарної політики Дніпровської міської ради (49000, м.Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75; ідентифікаційний код 40506248) на користь Дочірнього підприємства „Східтеплоенерго Комунального підприємства „Дніпротеплоенерго Дніпропетровської обласної ради (49005, м.Дніпро, вул.Феодосіївська, 7; ідентифікаційний код 38835139) 59467,48грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста шістдесят сім грн. 48 коп.) основної заборгованості; 4031,93грн. (чотири тисячі тридцять одна грн. 93 коп.) пені; 1048,91грн. (одна тисяча сорок вісім грн. 91 коп.) трьох відсотків річних; 4362,70грн. (чотири тисячі триста шістдесят дві грн. 70 коп.) інфляційних втрат; 1589,12грн. (одна тисяча п'ятсот вісімдесят дев'ять грн. 12 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено

09.10.2017

Суддя ОСОБА_3