ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2017 р.Справа № 916/1911/17

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС

до відповідача1: Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО

до відповідача2: Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІДРОДЖЕННЯ

про стягнення 23 969,45 грн.

Представники:

представника позивача не зявився;

представник відповідача 1: не зявився;

представник відповідача 2: не зявився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі - ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС"), звернувся до господарського суду з позовом до відповідачів, Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВАГРО" (далі ТОВ "СОВАГРО") та Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІДРОДЖЕННЯ (далі ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ) про стягнення 1248,41 грн. заборгованості, з яких 619,21 грн. штрафу згідно договору поруки №08-08-2016 від 09.08.2016р., 177,40 грн. пені, 260,32 грн. інфляційних втрат та 191,48 грн. 30% річних нарахованих на підставі угоди №206/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України) від 02.07.2012р. та договору № 82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009р.

04.09.2017 р. ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить солідарно стягнути з відповідачів 23969,45 грн. заборгованості, з яких 6919,21грн. штрафу, 5501,54 грн. пені, 2936,50 грн. інфляційних втрат та 8612,20 грн. 30% річних.

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з між відповідачем 2 та ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО договору №82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009 р. та неналежне його виконання, через що і виник борг, який рішенням господарського суду Полтавської області від 08.04.2010р. у справі № 14/9 (позовні вимоги задоволено), укладену угоду № НЮК-203-ТА про заміну кредитора у зобовязання, угоду №206/07-12 від 02.07.2012р. про заміну кредитора у зобовязанні, договір поруки від 08-08-2016р. від 09.08.2016р. укладений між ТОВ "СОВАГРО" та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС", встановлення певних фактів та інші обставини, які вказані у позовній заяві та уточненнях до неї.

Відповідачі в судові засідання не зявлялись, відзивів на позов не представили, тому справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального Кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

14.04.2009р. між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО та ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ був укладений договір №82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу (договір купівлі-продажу). Договором визначалися умови купівлі-продажу засобів захисту рослин.

У звязку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору №82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009р., 08.12.2009р. ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною завою про стягнення із ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ суми заборгованості та штрафних санкцій за період з 26.10.2009р. по 08.12.2009р.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 08.04.2010р. у справі № 14/9, позов ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО задоволено.

Заборгованість згідно вказаного рішення , в тому числі й сума боргу згідно договору № 117-08-09П 09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009р., було погашено 24.09.2010р. даний факт підтверджується листом вих. № 01-14-5221/5832 від 2205.2013р. Управління ДВТУЮ у Полтавської області.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального Кодексу України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п.8.1 Договору за невиконання або неналежне виконання умов Договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частина 1 ст.229 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 8.2 Договору, за прострочення виконання зобовязання покупець зобовязаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення.

В п.8.3 Договору, сторони, відповідно до ст.259 ЦК України домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобовязань за даним договором.

Положеннями ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідно до п.8.4 договору купівлі-продажу за несплату або несвоєчасну оплату товару покупець сплачує штраф у розмірі 15% від вартості несплаченого товару.

Частина 2 ст.625 ЦК України закріплює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з викладеним у ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО виникло право вимоги щодо нарахування пені, 30% річних, штрафу та інфляційних втрат згідно умов договору купівлі-продажу за період існування заборгованості у вигляді до оцінки вартості товару (курсової різниці).

26.01.2011р. між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО та ТОВ «Незалежна юридична компанія» укладено угоду № НЮК-206-ТА про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України), відповідно до якої, первісний кредитор (ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО) ТОВ «Незалежна юридична компанія» відступає новому кредитору право вимоги виконання ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ, зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці) пені, 30% річних, штрафу, інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору №82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009р.

Відповідно до умов угоди, новий кредитор одержує право вимагати від боржника оплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості у вигляді дооцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 30% річних, штрафу та інфляційних втрат, за період існування прострочення виконання боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплати.

Частина 1 ст.513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно приписів ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст.516 ЦК України).

02.07.2012р. між ТОВ «Незалежна юридична компанія» та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" було укладено угоду №206/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст.512-519 ЦК України). Розділом 1 даної Угоди, встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Незалежна юридична компанія» відступає новому кредитору (ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС") право вимоги виконання ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді до оцінки вартості товару (курсової різниці), пені, штрафу, 30% річних та інфляційних втрат, набутих Первісним кредитором на підставі договору №82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009р., у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу.

На виконання умов даної угоди, ТОВ «Незалежна юридична компанія» було передано позивачу перелік документів, що підтверджують права вимоги виконання ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ обумовленого зобовязання.

Таким чином позивачу по даній справі передано вищезазначені вимоги у відповідності до норм чинного законодавства України.

Стаття ст.629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

09.08.2016р. між ТОВ"СОВАГРО" (поручитель), та ТОВ "Компанія "НІКО-ТАЙС" (кредитор) укладено договір поруки №08-08-2016 (договір поруки) за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязку ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ (боржник), щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру заборгованості у вигляді пені, 30% річних, штрафу та інфляційних втрат у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобовязання згідно договору купівлі-продажу та угоди.

У разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обовязку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед Кредитором (п.4.1 Договору).

З урахуванням наведеного та того, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ грошового зобовязання за договором №82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009р., у звязку з чим і нараховані штрафні санкції, наявною в матеріалах справи угодою № НЮК-206-ТА від 26.01.2011р. та угодою від 02.07.2012р. про заміну кредитора у зобовязанні відступлення права вимоги, договору поруки та перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів 23969,45 грн. заборгованості, з яких 6919,21грн. штрафу, 5501,54 грн. пені, 2936,50 грн. інфляційних втрат та 8612,20 грн. 30% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно абз.абз. 1, 2, 4 п. 6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21 лютого 2013 року №7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №6-рп/2013 у справі №1-4/2013.

25.03.2013 р. між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 укладено договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) №25-46/03, за умовами якого виконавець зобовязується надати замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником та ТОВ „ВІДРОДЖЕННЯ та ТОВ „СОВАГРО, які виникли на підставі договору №82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009р., Угоди №206/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року, надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення із Боржників обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, донарахованого розміру заборгованості у вигляді до оцінки вартості товару (курсової різниці), пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат, у звязку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням Боржником перед Замовником зобовязання щодо договору №82-04-09П купівлі-продажу товару на умовах відстрочення платежу від 14.04.2009р., угоди №206/07-12 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02 липня 2012 року та на підставі договору поруки від 09.08.2016р. №08-08-2016, консультації з питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовка ті підписання від імені Замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництві інтересів Замовника у суді під час розгляду судової справи за поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обовязків Виконавця за даним договором.

15.12.2016 р. укладено додаткову угоду №1 до Договору №25-46/03 про надання на підтвердження статусу адвоката ОСОБА_1, позивачем надано суду копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від адвокатських послуг (правової допомоги) від 25.03.2013 р.

На підтвердження статусу адвоката ОСОБА_1, позивачем надано суду копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29.10.2009 року за №3888 та посвідчення адвоката.

В матеріалах справи міститься платіжне доручення №256 від 29 березня 2013 року, відповідно до якого позивачем на користь Адвоката ОСОБА_2 було перераховано плату за адвокатські послуги у розмірі 2000,00 грн.

Згідно п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21 лютого 2013 року №7, розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг. Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Отже, на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України, Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України від 21 лютого 2013 року №7, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600 грн. та витрати у розмірі 2000 грн., пов'язані з оплатою послуг адвоката, покладаються солідарно на відповідачів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 13, 15, 510, 512, 514, 526, 530, 610, 612, 625, 626, 627, 629 ЦК України, ст.ст. 115, 193, 229, 230, 231, 232 ГК України, ст.ст.33, 35, 36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС до Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО та Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІДРОДЖЕННЯ про стягнення 23 969,45 грн. задовольнити.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІДРОДЖЕННЯ () та Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО() на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС () 6919/шість тисяч девятсот девятнадцять/грн. 21 коп. штрафу, 5501/пять тисяч пятсот одну грн./грн. 54 коп. пені, 236/двісті тридцять шість/грн. 50 коп. інфляційних втрат та 8612/вісім тисяч шістсот дванадцять/грн. 20 коп. 30% річних.

3. Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІДРОДЖЕННЯ () та Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО() на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС () адвокатські витрати у розмірі 2000/дві тисячі/грн. 00 коп.

4. Солідарно стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ВІДРОДЖЕННЯ () та Товариства з обмеженою відповідальністю „СОВАГРО() на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія „НІКО-ТАЙС () 1600/одну тисячу шістсот/ грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 29.09.2017р.

Повний текст рішення складений 04 жовтня 2017 р.

Суддя Р.В. Волков