РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2017Справа №910/23063/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Український страховий стандарт";

до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС";

про стягнення перестрахового відшкодування в сумі 88 630,60 грн.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Дементьєв Є.О., представник, довіреність № 76/17 від 12.12.2016 р.;

Від відповідача: Кудрявський С.М., представник, довіреність № ГО-16/86 від 12.12.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Український страховий стандарт" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення перестрахового відшкодування в сумі 88630,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2014 порушено провадження у справі №910/23063/14 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 у справі № 910/23063/14 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження у даній справі до надання висновків судової експертизи.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 09.12.2015 року № 04-23/2080 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2015 року, справа № 910/23063/14 передана для розгляду судді Мандриченку О. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2015 року справу № 910/23063/14 прийнято до провадження суддею Мандриченком О. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 року у справі № 910/23063/14 призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз

До господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов супровідний лист № 5275/16-54 від 14.06.2017 року разом з висновком судового експерта та матеріалами справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.07.2017 року поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 19.09.2017 р.

У судовому засіданні 19.09.2017 р. оголошено перерву у справі до 26.09.2017 р.

У судовому засіданні 26.09.2017 р. позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, у задоволенні позову просив відмовити.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

Між ПрАТ "Страхова компанія "Український страховий стандарт" та ПрАТ «Страхова група «ТАС» 27.02.2009 р. було укладено договір облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцедєнту сум № 2702-09/0п (далі - договір перестрахування), предметом якого було визначено облігаторне (обов'язкове) пропорційне перестрахування відповідачем на засаді ексцеденту сум частини відповідальності Позивача, прийнятої ним за договорами добровільного страхування (КACKO).

16.08.2012р. між позивачем та ТОВ «Український лізинговий фонд» було укладеного довір добровільного страхування транспортного засобу № 0112-0115-0852 (КАСКО), за яким було застраховано автомобіль КАМАЗ, державний номер НОМЕР_1.

Страхова сума за договором добровільного страхування склала 462 440,00 грн.

Згідно розділом 6 договору страхування, транспортний засіб було застраховано від ризиків «ДТП» (п. 18.1.1. договору), «стихійні лиха та інші події» (п. 18.1.2. договору), «протиправні дії третіх осіб» (п. 18.1.3. договору) та «незаконне заволодіння» (п. 18.1.4. договору).

За умовами пункту 18.1.2 договору страхування, страховим ризиком "Стихійні лиха та інші події" є пошкодження, повна загибель або втрата застрахованого транспортного засобу в цілому або окремих його деталей, частин та застрахованого додаткового обладнання внаслідок, зокрема пожежі, вибуху або самозаймання, стихійного лиха, природних явищ, бою скляних деталей транспортного засобу предметами, що вилетіли з-під коліс, падіння дерев, інших предметів, зіткнення з тваринами.

16.08.2012р. позивачем та відповідачем було підписано рахунок бордеро № 42 до договору № 2702-09/011 від 27.02.2009р., за яким було перестраховано ризик позивача, що полягав у виконанні ним своїх зобов'язань за договором добровільного страхування (КАСКО) щодо виплати страхового відшкодування. Частка відповідальності відповідача в разі настання страхового випадку становила 34,05% від страхової суми за договором добровільного страхування (КАСКО).

20.08.2012р. ТОВ «Український лізинговий фонд» застрахований автомобіль було передано в лізинг ТОВ «АС Південь-Транс» відповідно до умов договору фінансового лізингу № 173/07/12- н від 06.07.2012р.

07.03.2013 із Застрахованим автомобілем сталася пожежа, про що 11.03.2013 ТОВ "АС Південь-Транс" повідомило позивача, а також 11.03.2013 ТОВ «Український лізинговий фонд» звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пожежею, як за передбаченим умовами договору страхування страховим випадком.

12.03.2013р. позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку по перестрахованому ризику та запропонував прийняти участь у розслідуванні страхового випадку.

З огляду на наведене, 12.03.2013 позивач листом повідомив відповідача про настання страхового випадку по перестрахованому ризику (пожежею) та запропонував прийняти участь у розслідуванні страхового випадку. Проте відповідач відповіді на вказану пропозицію не надав та ініціативи прийняти участь у розслідуванні обставин пожежі не виявив. У матеріалах справи відсутні докази протилежного.

На звернення до керівника Охтирського РВ Управління Держтехногенбезпеки у Сумській області про надання інформації на предмет причини запалення Застрахованого автомобіля, позивачу було надано акт про пожежу від 07.03.2013, складений за участю інспектора держтехногенбезпеки, представника ТОВ "АС Південь-Транс" та слідчого СВ Охтирського MB УМВС України в Сумській області, відповідно до якого ймовірною причиною пожежі стало самозаймання речей та матеріалів внаслідок протікання дизельного палива з паливного фільтру.

Заступником начальника дослідно-випробувальної лабораторії при Управління Держтехногенбезпеки у Полтавській області було складено висновок (копію залучено до справи), відповідно до якого найбільш ймовірною причиною вищеописаної пожежі могла стати несправність паливної системи застрахованого автомобіля.

Згідно Звіту № 46/04/13 від 13.03.2013, складеного суб'єктом оціночної діяльності, розмір матеріального збитку, завданого власнику Застрахованого автомобіля, становить 397536,90 грн.

На запит Позивача до СТО ІП "АІС-Полтава" про надання відомостей щодо технічного обслуговування Застрахованого автомобіля та результатів проведення необхідних технічних робіт, листом від 14.06.2013 було надано інформацію, що Застрахований автомобіль проходив технічне обслуговування згідно встановленого графіка періодичності, та за останнім технічним обслуговуванням, що мало місце 06.03.2013, було проведено гарантійний ремонт Застрахованого автомобіля, всі виявлені дефекти були усунуті та Застрахований автомобіль знаходився в технічно-справному стані.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування", страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

На підставі вищевказаних документів та за умовами договору добровільного страхування позивачем було визнано пожежу, що сталася 07.03.2013 з Застрахованим автомобілем страховим випадком, про що складено Страховий акт № 832-306/13 від 14.06.2013, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 260000 грн. на рахунок страхувальника (вигодонабувача), що підтверджується залученою до матеріалів справи копією платіжного доручення №1227 від 14.06.2013. При цьому, ТОВ «Український лізинговий фонд» погодилось на зменшення суми страхового відшкодування до 260 000,00 грн., від встановленого Звітом № 46/04/13 від 13.03.2013 розміру матеріального збитку, що становив 397536,90 грн.

Однак, вимогу позивача про виплату відповідачем перестрахового відшкодування (частки відповідальності в розмірі 34,05%), останній відхилив, оскільки на його думку даний випадок (пожежа) не повинен був бути віднесений позивачем до страхових випадків, оскільки стався з вини водія, який експлуатував Застрахований автомобіль у технічно-несправному стані.

Відповідно до ст. 987 ЦК України, за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником.

Перестрахування - це страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований (ст. 12 Закону України "Про страхування").

Стаття 26 Закону України "Про страхування", передбачає перелік випадків, у яких в силу положень закону страховик може відмовити у виплаті страхового відшкодування, а також зазначено, що підстава для виплати страхового відшкодування може бути передбачена сторонами у договорі, якщо це не суперечить закону.

За приписами п. 3.1.17 ст. 3 договору страхування, до страхових випадків не відносяться та страхове відшкодування не виплачується у разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати Застрахованого транспортного засобу, які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок порушення правил безпеки при ремонті та обслуговуванні, правил технічної експлуатації, в тому числі експлуатації Застрахованого автомобіля в заздалегідь відомому страхувальнику (водію) технічно несправному стані (порушення вимог ст. 31 ПДР України відносно технічного стану і обладнання), правил перевезення вантажів, що не відповідають вимогам ПДР України та/або іншим нормативним документам України.

З огляду на наведене, відповідач вважає, що оскільки позивачем даний випадок 07.03.2013 (пожежа) був невірно віднесений до страхових випадків, так як стався з вини водія, що експлуатував автомобіль у технічно-несправному стані, то відмова відповідача у виплаті перестрахового відшкодування є правомірною. Також відповідач посилається на те, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування без погодження з АТ «СГ «ТАС», а тому не має права вимагати стягнення перестрахового відшкодування.

Проте з такими висновками відповідача суд не погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з висновку Заступника начальника дослідно-випробувальної лабораторії при Управління Держтехногенбезпеки у Полтавській області, найбільш ймовірною причиною пожежі, що мала місце 07.03.2013, могла стати несправність паливної системи Застрахованого автомобіля (розгерметизація паливопровода або паливного фільтру). Вказане не суперечить акту про пожежу від 07.03.2013, що складений за участю інспектора Охтирського РВ Управління Держтехногенбезпеки у Сумській області, представника ТОВ "АС Південь-Транс" та слідчого СВ Охтирського MB УМВС України в Сумській області, відповідно до якого ймовірною причиною пожежі стало самозаймання речей та матеріалів внаслідок протікання дизельного палива з паливного фільтру.

Висновком експерта № 134/15-47 від 29.12.2015 р. було встановлено, що найбільш вірогідною причиною виникнення пожежі, яка сталася 07.03.2013 на автомобілі KAMA3-53215, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, є потрапляння на розжарені частини двигуна внутрішнього згоряння, встановленого на цьому автомобілі, горючої рідини, яка обертається в його паливній системі в результаті її розгерметизації.

Разом з цим, всупереч твердженням відповідача, матеріали справи не містять доказів порушення правил технічної експлуатації Застрахованого автомобіля, в тому числі експлуатації Застрахованого автомобіля в заздалегідь відомому страхувальнику (водію) технічно несправному стані.

Проте, всупереч твердженням відповідача, зазначені вище висновок Заступника начальника дослідно-випробувальної лабораторії при Управління Держтехногенбезпеки у Полтавській області та акт про пожежу від 07.03.2013, а також висновок експерта № 134/15-47 від 29.12.2015 р., не містять однозначних та впевнений тверджень, з посиланням на відповідні встановлені ними докази та обставини, що Застрахований автомобіль експлуатувався водієм у технічно несправному стані, що мало наслідком пожежу.

Суд зауважує, що наведені вище висновки та акт містять припущення, щодо ймовірних об'єктивних причин займання, які визнаються позивачем та не спростовані відповідачем (несправність паливної системи, розгерметизація паливопровода або паливного фільтру, самозаймання речей та матеріалів внаслідок протікання дизельного палива з паливного фільтру), однак не містять висновків, що спричинила займання халатність водія Застрахованого автомобіля та недотримання ним правил технічної експлуатації Застрахованого автомобіля, в тому числі експлуатації його в заздалегідь відомому страхувальнику (водію) технічно несправному стані.

При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, що всупереч вимогам ПДР України, перед виїздом Застрахованого автомобіля водієм не було перевірено і забезпечено технічно справний стан, та зокрема, герметичність паливної системи, а одні лише припущення Відповідача щодо не вчинених водієм Застрахованого автомобіля дій належними доказами не є.

Натомість, Застрахований автомобіль підлягав обов'язковому технічному обслуговуванню, та проходив його належним чином та в повному обсязі, про що свідчать залучені до матеріалів справи наряди замовлення (є актами виконаних робіт) № Q01-023898 від 07.03.2013, № Q01-023894 від 06.03.2013 та № Q01-021659 від 09.11.2012.

Також спростовуються матеріалами справи твердження відповідача про здійснення спірної виплати страхового відшкодування позивачем без погодження з АТ «СГ «ТАС», оскільки листом № 645 від 12.03.2013р. позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку по перестрахованому ризику та запропонував прийняти участь у розслідуванні страхового випадку. Факт отримання вказаного вище листа підтверджується вхідним штемпелем відповідача (вх. № 001754 від 12.03.2013 р.)

Відтак, з огляду на все вищенаведене, та оцінивши в сукупності всі надані сторонами докази та пояснення, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено обґрунтованості його відмови у відшкодуванні позивачу перестрахованої частини ризику, натомість позивачем доведено, що пожежа, яка сталася з Застрахованим автомобілем 07.02.2013 була правомірно визнана страховим випадком, за яким було виплачено страхове відшкодування у розмірі, що не суперечить закону та Договору страхування.

Позивачем до суду в якості доказу понесення додаткових витрат при врегулюванні страхового випадку було додано платіжне доручення № 94 від 19.03.2013р. на суму 1 688,40 грн., що підтверджує оплату авто товарознавчої експертизи ТОВ «Декра-експерт» № 46/04/13 від 13.03.2013р.

Так, за умовами договору перестрахування, частка відповідальності відповідача в разі настання страхового випадку становить 34,05%, а відтак, розмір перестрахового відшкодування, що підлягає виплаті відповідачем на користь позивача становить: 88 317,59 грн. (260 000,00 + 1 688,40 - 2 312,20 * 34,05 % = 88 317,59 грн., де: 260 000,00 грн. - розмір матеріального збитку, 1 688,40 грн. - витрати позивача на врегулювання збитків (платіжне доручення № 94 від 19.03.2013р.), 2 312,20 грн. - франшиза, яка відповідно до договору перестрахування становить 0,5% від страхової суми (462 440,00 * 0,5% = 2 312,20 грн.), 34,05% - частка відповідальності відповідача за договором перестрахування).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а судові витрати - розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених вимог в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, м. Київ, просп. Перемоги, 65, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Український страховий стандарт" (04073, м. Київ, пров. Балтійський, 20, ) 88 317 (вісімдесят вісім тисяч триста сімнадцять) грн. 59 коп. перестрахового відшкодування, 1 820 (одну тисячу вісімсот двадцять) грн. 55 коп. витрат по сплаті судового збору та 6 582 (шість тисяч п'ятсот вісімдесят дві) грн. 67 коп. витрат по сплаті судової експертизи. Видати наказ.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку

подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 02.10.2017 р.