ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Справа № 910/206/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Корнілової Ж.О.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргипублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
напостанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.17 та рішення господарського суду міста Києва від 23.03.17
у справігосподарського суду міста Києва №910/206/17
за позовомпублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
допублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про стягнення 94 609 725,90 грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - Некрасов Д.А.,

від відповідача - Сидорченко В.В.,

У С Т А Н О В И В:

04.01.2017 публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулися до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 94 609 725,90грн., а саме: 5 351 003,27грн. основного боргу, 65 238 305,06грн. пені, 6 038 081,10грн. 3% річних, 17 982 336,47грн. інфляційних втрат за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами природного газу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від 31.01.2014 №-ТБ.

23.03.2017 рішенням господарського суду міста Києва (суддя Привалов А.І.), залишеним без змін 14.06.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду (судді Куксов В.В., Отрюх Б.В., Скрипка І.М.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленими судовими рішеннями, публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. В обгрунтування касаційних вимог заявник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, 31.01.2014 між публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (газотранспортне підприємство) та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № -ТБ, згідно якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування природного газу останнього від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченими умовами цього договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору послуги з транспортування газу оформлюються позивачем і відповідачем актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (надалі по тксту - акти наданих послуг). У випадку, якщо відповідач та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу позивача, кількість протранспортованого позивачем газу відповідачу та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу (далі - вузли обліку), установлених на ГРС. Якщо відповідач та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу відповідачу та/або його споживачам.

Згідно п.3.2. договору позивач до п'ятнадцятого числа місяця, наступного за звітним, направляє відповідачу два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою позивача.

У відповідності до пунктів 3.3., 3.4. договору замовник протягом 2 (двох) робочих днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути Газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до законодавства України. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних Газотранспортного підприємства.

Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з Газотранспортним підприємством.

Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути позивачу один примірник оригіналу акта наданих послуг, підписаний повноваженим представником та скріплений печаткою відповідача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних позивача (п.3.3. договору).

За твердженням позивача, надані ним у січні-лютому 2014 року та січні-березні 2016 року, послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 608 372 561,57грн., оплачені відповідачем частково у сумі 603 021 558,30грн. Відтак послуги з транспортування газу в період лютий-березень 2014 року, січень-квітень 2015 року, жовтень-грудень 2015 року та січні 2016 року на суму 5 351 003,27 грн. залишились неоплаченими. До того ж, як зазначав позивач, відповідач усупереч п.3.3. договору окремі акти наданих послуг відповідач підписати відмовився з підстав неспівпадіння обсягів указаного в них природного газу з фактично оформленими обсягами згідно актів реалізації газу між відповідачем та його споживачами.

Відповідно до положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 902 ЦК України передбачено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 ЦК України).

Вимогами ст.193 ЦК України, які кореспондують положенням ст.ст.525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Обгрунтовуючи позовні вимоги вищевикладеними положеннями закону, позивач зазначав, що транспортування ним обсягів природного газу по неоформлених актах наданих послуг було здійснено для споживачів відповідача, які є суб'єктами господарювання, що виробляють теплову енергію, у зв'язку з чим відповідач не міг відмовити своїм споживачам у постачанні обсягів природного газу, які фактично були протранспортовані позивачем по непідписаних актах наданих послуг.

Відхиляючи такі доводи позивача, суди попередніх інстанцій виходили з того, що дійсно у відповідності до ст.12 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ, якісні характеристики якого визначено стандартами, в обсязі та порядку, передбачених договором, а споживач зобов'язується сплачувати вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором; обов'язкові умови договору між гарантованим постачальником та споживачем природного газу за регульованим тарифом встановлюються в типовому договорі про постачання природного газу. Обов'язок відповідача, як суб'єкта ринку природного газу, постачати останній виробникам теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води, закріплений і в п.п.3, 15-17 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єкта ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Разом із тим, дослідивши зібрані у матеріалах справи докази, суди обох інстанцій установили, що наданий позивачем перелік підприємств ТЕК, щодо яких не оформлено акти між позивачем та відповідачем, як і інші матеріали справи, не свідчить, що ці підприємства є споживачами ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та відповідно ними укладено договори на постачання природного газу для виробництва теплової енергії для надання бюджетним установам послуг з опалення та гарячого водопостачання. Виходячи з чого, попередні судові інстанцій дійшли висновку, що у відповідача не існувало перед указаними підприємствами зобов'язання постачати природний газ.

Як передбачено пунктом 2.1. договору підставою для транспортування природного газу магістральними трубопроводами є підтвердження в установленому порядку оператором Єдиної газотранспортної системи України відповідно до щомісячного планового (розрахункового) балансу надходження та розподілу газу, наявності в замовника місячного обсягу газу, виділеного для забезпечення його споживачів або на власні потреби. Газотранспортне підприємство забезпечує на виході з ГРС подачу зазначеної в договорі кількості газу з підтриманням робочого тиску згідно з технічними характеристиками регулюючого обладнання ГРС за умови надходження газу замовника в магістральні трубопроводи газотранспортного підприємства в обсягах, зазначених у п. 2.1 договору (п.2.7. договору).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у частині стягнення основного боргу згідно договору №-ТБ від 31.01.2014, суди попередніх інстанцій виходили із того, що відсутність відповідного волевиявлення з боку замовника виключає надання послуги. Тому встановивши, що матеріали справи не містять доказів замовлення відповідачем послуг з транспортування природного газу підприємствам ТЕК на суму 5 351 003,27грн. основного боргу, як це встановлено пунктом 2.1. договору, господарські суди дійшли правильно ухвалили про відмову в задоволенні позову про стягнення основного боргу.

Частинами 2, 8 статті 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" (у редакції на час укладення договору) передбачено, що для проведення розрахунків за спожитий природний газ гарантовані постачальники, їх структурні підрозділи, а також підприємства, що здійснюють продаж природного газу гарантованим постачальникам з метою реалізації природного газу для потреб усіх категорій споживачів, відкривають в установах уповноважених банків поточні рахунки із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів. Кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ, відкритих в установах уповноваженого банку гарантованими постачальниками та їх структурними підрозділами, згідно з алгоритмом розподілу коштів виключно на: поточний рахунок із спеціальним режимом використання підприємства, що здійснює продаж природного газу гарантованому постачальнику; поточний рахунок газотранспортного підприємства; поточний рахунок газорозподільного підприємства; поточний рахунок гарантованого постачальника.

На підставі викладеного, відповідач як гарантований постачальник отримує грошовий ресурс для розрахунку з газотранспортним підприємством за послуги транспортування лише після здійснення підприємствами, що надають послуги з опалення та гарячого водопостачання, повних розрахунків за весь обсяг використаного газу.

Таким чином, ураховуючи умови пункту 5.6. договору щодо остаточних розрахунків за фактично надані послуги з транспортування природного газу, на час звернення з позовом у цій справі у відповідача зобов'язання з оплати цих послуг не наступили, тому позовні вимоги у частині стягнення пені, 3%, інфляційних втрат обгрунтовано визнані судами такими, що заявлені без достатніх правових підстав.

Твердження заявника у касаційній скарзі стосовно того, що відповідач зловживає своїм право щодо здійснення остаточного розрахунку спростовуються тим, що сторони на підставі закріпленого у статтях 6, 627 ЦК України принципу свободи договору, на власний розсуд узгодили порядок та строки остаточних розрахунків за надані послуги.

Беручи до уваги викладене, судами попередніх інстанцій у відповідності до вимог ст. ст.43, 47, 33, 34, 43, 101 ГПК України повно і об'єктивно розглянули в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, дослідили та належним чином оцінили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази, правильно застосували норми матеріального права, якими урегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

На думку колегії суддів, у межах повноважень касаційної інстанції заявником не доведено порушення чи неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного господарських судів, тому підстав для скасування оскаржуваних рішень не вбачається. Касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.06.17 та рішення господарського суду міста Києва від 23.03.17 у справі №910/206/17 - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЖ.О. Корнілова
СуддяН.М. Нєсвєтова