ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2017 року Справа № 921/806/15-г/3

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Плюшка І.А.,
розглянувши касаційну скаргуУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 (головуючий суддя Хабіб М.І., судді Дубник О.П., Матущак О.І.)
на рішенняГосподарського суду Тернопільської області від 11.10.2016 (головуючий суддя Боровець Я.Я., судді Стадник М.С., Андрушків Г.З.)
у справі№ 921/806/15-г/3 Господарського суду Тернопільської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
доУправління Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області
простягнення 1.098.834,97 грн. заборгованості,
за зустрічним позовомУправління Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області,
відповідачаПублічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"
проприпинення зобов'язання зарахуванням
за участю представників (за первісним позовом):
позивачаЖбадинський О.М.,
відповідачаЯкобчук Т.І., Ганущин О.Б.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.10.2016 у справі №921/806/15-г/3, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017, відмовлено в задоволенні первісного позову про стягнення Управління з Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області заборгованості за договором про надання овердрафту № 1/ТР/14/Ю від 05.02.2014 в сумі 1.098.834,97 грн., а також відмовлено в задоволенні зустрічного позову про визнання припиненими зобов'язань за договором про надання овердрафту № 1/ТР/14/Ю від 05.02.2014 шляхом зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 573.780,39 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою частково, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що суди попередніх інстанцій було неповно з'ясували обставини, які мають значення для справи, а також порушили норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 601, 602, 606 ЦК України, ст.ст. 36, 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність у банку обов'язку щодо договірного списання коштів з розрахункових рахунків відповідача за первісним позовом на погашення заборгованості за договором про надання овердрафту.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представників учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 12.11.2012 ПАТ "Брокбізнесбанк" (банк) та Відділ державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області (клієнт) уклали договір про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк відкриває клієнту поточні рахунки та здійснює їх розрахунково-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ та умов цього договору.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що клієнт доручає банку самостійно здійснювати договірне списання зі свого рахунку, зокрема, суми плати за виконані банком операції та надані послуги згідно з чинними тарифами (в тому числі при здійсненні операцій купівлі-продажу іноземної валюти, банківських металів) у будь-якій валюті, що виникли за цим договором або іншими договорами, укладеними банком та клієнтом, якщо зазначеним договором передбачено договірне списання банком коштів з рахунку клієнтів.

На виконання умов цього договору банк відкрив відповідачу рахунки №2001, № 2002, № 2003, № 2004, №2005, № 2006, № 2007, № 2008, №2009, № 2010.

05.02.2014 ПАТ "Брокбізнесбанк" (банк) та Управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області (позичальник) уклали договір про надання овердрафту № 1/ТР/14/Ю.

Відповідно до п. 1.1 вказного договору банк надає позичальнику кредит у формі овердрафту в порядку та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник має право отримати кредит, а після отримання зобов'язується використати його за цільовим призначенням та повернути банку, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші зобов'язання за цим договором.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що овердрафт надається за поточним рахунком позичальника № 2003, відкритим позичальнику в ПАТ "Брокбізнесбанк".

Надання овердрафту здійснюється шляхом оплати з поточного рахунку платіжних документів позичальника на суму, яка перевищує кредитовий залишок на такому рахунку, але в межах ліміту овердрафту згідно з умовами цього договору (п. 1.3 договору).

Згідно з п. 1.4 договору ліміт овердрафту встановлюється в розмірі 600.000,00 грн.

Строк користування (термін повернення) кредиту до 10.09.2014 включно (п. 1.5 договору).

Згідно з п. 1.6 договору процентна ставка за користування овердрафтом є фіксованою та становить 22 % річних.

На суму простроченої заборгованості за овердрафтом банк здійснює нарахування процентів на суму овердрафту за фіксованою процентною ставкою 27 % річних (п. 2.1 договору).

За обслуговування овердрафту позичальник щомісяця сплачує банку комісію у розмірі 0,08 процентів річних (п. 2.5 договору).

Згідно з п. 2.6 договору позичальник зобов'язаний сплатити банку проценти за користування кредитом, які розраховуються на основі процентної ставки, що вказана в п. 1.6 цього договору.

Відповідно до п. 2.8 договору позичальник сплачує проценти щомісяця до 7 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення. Проценти сплачуються на рахунок № 2003 в ПАТ "Брокбізнесбанк".

Згідно з пунктом 3.1.5 договору банк може скористатися своїм правом договірного списання заборгованості за цим договором, а також неустойок, пені, штрафів, інших грошових зобов'язань, передбачених цим договором, з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в ПАТ "Брокбізнесбанк", в національній валюті та іноземній валюті, яка відповідає валюті кредиту.

При порушенні позичальником термінів виконання будь-якого із своїх зобов'язань за цим договором, в тому числі при достроковому настанні строку виконання зобов'язання за цим договором, позичальник доручає банку (починаючи з дати прострочення виконання будь-якого з таких зобов'язань) здійснювати договірне списання коштів з рахунків позичальника, визначених в абзаці першому цього пункту договору, в сумі фактичної заборгованості позичальника за договором. Договірне списання коштів, що належать позичальнику, банк оформлює відповідним меморіальним ордером. Банк є отримувачем коштів за вказаним договірним списанням.

Пунктом 3.2.1 договору встановлений обов'язок банку впродовж операційного дня спрямовувати кошти, які надходять на поточний рахунок, на погашення заборгованості позичальника за цим договором.

Відповідно до п. 4.2 договору позичальник зобов'язується, зокрема:

- відкрити у банку поточні рахунки та підтримувати кредитовий оборот (надходження) за будь-якими поточними рахунками в загальному розмірі, пропорційному до обсягу заборгованості позичальника перед банком в загальному обсязі банківських кредитів, отриманих позичальником (п. 4.2.3 договору);

- не перешкоджати банку в реалізації прав, визначених п. 3.1.1 договору, та для аналізу фінансового стану позичальника надавати щомісячні звіти, фінансову інформацію, тощо (п. 4.2.5);

- не здійснювати отримання кредитів в інших банківських установах, не здійснювати авалювання векселів (п. 4.2.7).

Згідно з п. 5.1 за порушення строків погашення овердрафту та/ або непогашення заборгованості за овердрафтом в день закінчення періоду безперервного користування овердрафтом, та/або за порушення строків сплати процентів за користування овердрафтом, та/або комісії, банк має право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який здійснюється нарахування пені, від суми боргу за кожен день прострочення.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що за порушення п. 4.2.3 договору позичальник сплачує штраф в розмірі 0,2 % від суми ліміту за кожен випадок; за порушення п. 4.2.5 - 1.000,00 грн. за кожен випадок; п. 4.2.7 - 0,1% від суми ліміту (але не менше 500,00 грн.) за кожен випадок.

Відповідно до пункту 6.1 договір набуває чинності з дати його укладення та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором.

За період з 05.02.2014 по 19.02.2014 банк надав відповідачу кредит у формі овердрафту на загальну суму 700.262,00 грн.

Постановою Правління Національного банку України № 107 від 28.02.2014 ПАТ "Брокбізнесбанк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 9 від 28.02.2014 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Брокбізнесбанк" розпочато процедуру виведення ПАТ "Брокбізнесбанк" з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 03.03.2014 по 02.06.2014.

17.03.2014 відповідач листом № 17/3-336 повідомив позивача про те, що станом на 17.03.2014 на розрахункових рахунках управління обліковується 495.004,28 грн., а оскільки всі рахунки заблоковані банком з 26.02.2014, відповідач просив перерахувати всі доступні грошові кошти з усіх розрахункових рахунків на рахунок № 2003 (рахунок овердрафту) з метою погашення суми овердрафту та відсотків.

Листом вих. № 17/3-481 від 11.04.2014 відповідач повідомив позивача, що станом на 10.04.2014 на його розрахункових рахунках, відкритих у позивача, обліковується 570.652,35 грн., відтак повторно просив перерахувати всі доступні грошові кошти з усіх розрахункових рахунків на рахунок № 2003 (рахунок овердрафту), з метою належного виконання відповідачем договірних зобов'язань - повного дострокового погашення суми овердрафту та відсотків.

В подальшому відповідач звернувся до банку з претензією № 17/1-2-712 від 23.05.2014, в якій вказав, що станом на 23.05.2014 на його розрахункових рахунках обліковується 613.056,33 грн., що надійшли за послуги охорони від клієнтів, надав банку для виконання платіжні доручення № 1482, № 1483, № 1484, № 1485, № 1486, № 1487, № 1488, № 1489 від 26.05.2014 та вимагав, зокрема, здійснити переказ грошових коштів згідно з платіжними дорученнями на сплату всієї суми овердрафту за кредитним договором №1/ТР/14/Ю від 05.02.2014, а також закрити усі рахунки позичальника (№№2002; 2004; 2005; 2006; 2007; 2008; 02009; 02010; 02001) та припинити зарахування грошових коштів на них.

Вказані платіжні доручення були повернені банком без виконання 29.05.2014 з посиланням на п. 3 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

На підставі постанови Правління Національного банку України № 339 від 10.06.2014 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 "Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" Куреного О.В. на період з 11.06.2014 до 10.06.2015".

Відповідач звернувся до позивача із заявою № 17/1-2-857 від 19.06.2014 про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій повідомив банк про припинення шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за договором про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування № 104902 від 12.11.2012 та за договором про надання овердрафту № 1/ТР/14/Ю від 05.02.2014 на суму 573.780,39 грн.

В подальшому відповідач звернувся до позивача із заявою № 17/1-2-903 від 20.06.2014 про його грошові вимоги на суму 621.521,88 грн. та їх задоволення шляхом включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів в порядку черговості, встановленої п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У серпні 2015 року ПАТ "Брокбізнесбанк" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Управління Державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області про стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту № 1/ТР/14/Ю від 05.02.2014 в сумі 1.098.834,97 грн. (в т.ч. проценти, пеня, штраф, інфляційні втрати, 3 % річних тощо).

Як встановлено судами, договором овердрафту (абз. 1 п. 3.1.5) передбачено право банку на договірне списання заборгованості за цим договором, а також неустойок, пені, штрафів, інших грошових зобов'язань, передбачених цим договором, з будь-яких рахунків позичальника, відкритих в ПАТ "Брокбізнесбанк". Водночас зі змісту абз. 2 п. 3.1.5 та п/п "б" п. 3.2.1 та п. 4.2.3 договору овердрафту випливає, що банк мав не лише право на договірне списання коштів з рахунків позичальника (відповідача) для погашення кредитної заборгованості, а мав обов'язок проводити договірне списання коштів з рахунків відповідача, оскільки п. 4.2.3 договору встановлений обов'язок позичальника (відповідача) відкрити у банку поточні рахунки та підтримувати кредитовий оборот (надходження) за будь-якими поточними рахунками в загальному розмірі, пропорційному до обсягу заборгованості позичальника перед банком в загальному обсязі банківських кредитів, отриманих позичальником, який кореспондується з встановленим п. 3.2.1 договору обов'язком банку упродовж операційного дня спрямовувати кошти, які надходять на поточний рахунок, на погашення заборгованості позичальника за цим договором. Крім того згідно з абз. 2 п. 3.1.5 договору позичальник (відповідач) доручив банку самостійно здійснювати договірне списання коштів з його рахунків в сумі фактичної заборгованості за договором шляхом оформлення банком відповідного меморіального ордера. При цьому банк є отримувачем коштів за вказаним договірним списанням.

Судами також встановлено та не заперечується банком, що на рахунках відповідача були наявні кошти в сумі, достатній для погашення його заборгованості перед банком за договором овердрафту. Реєстром акцептованих вимог кредиторів банку, затвердженим рішенням виконавчої дирекції ФГВФО № 226/14 від 16.10.2014, підтверджено наявність грошових коштів на рахунках відповідача, відкритих у банку (позивача), в сумі 629.022,27 грн.

З урахуванням наведеного суди дійшли висновку, що відповідач фактично виконав свої зобов'язання з повернення кредиту, процентів та комісії, оскільки на момент настання строків повернення кредиту, процентів та комісії на його рахунках обліковувалися кошти, яких було достатньо для погашення кредиту, процентів та комісії шляхом договірного списання банком коштів з рахунків відповідача.

Колегія суддів відзначає, що відповідно до частин 1 - 3 статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Водночас банк згідно з частиною другою статті 1066 Цивільного кодексу України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до статті 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку відповідач за первісним позовом є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

При цьому, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.02.2014 № 107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних" та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.06.2014 № 45 Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" є неплатоспроможним.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, зокрема щодо майнових зобов'язань, які здійснюються виключно у межах процедури ліквідації банку.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Таким чином, відповідач є кредитором Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

Розділом 6 договору відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 12.11.2012 та пунктом 3.1.5 договору овердрафту встановлено порядок та умови договірного списання. При цьому положеннями даних договорів передбачено, що таке списання здійснюється банком самостійно та не потребує надання жодних додаткових документів.

Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області неодноразово зверталось до банку з листами про договірне списання та зарахування коштів. Згоди на договірне списання коштів позивач за первісним позовом не надав.

Пунктом 4 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, що діяла на момент розгляду справи місцевим господарським судом, встановлено, що під час тимчасової адміністрації банку не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом.

Однак позивачем за первісним позовом не доведено, яким чином договірне списання коштів у вигляді зарахування зустрічних вимог особи, що одночасно є і кредитором, і боржником неплатоспроможного банку, який знаходиться на стадії ліквідації, могло порушити в цілому баланс інтересів інших кредиторів банку, що було обов'язковою умовою заборони здійснення банком можливості зарахування таких вимог за нормами частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в редакції, що діяла на момент подання позову та розгляду справи в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів про відмову в задоволенні первісних позовних вимог з підстав правомірності проведення банком договірного списання коштів (з чого виходили з суди) , як і зарахування зустрічних позовних вимог у випадку, коли кошти, що знаходяться на рахунках банку і які повинні були бути сплачені банку, належать одній особі, тобто, якщо відповідач є одночасно і кредитором, і боржником банку.

Крім того 12.08.2015 набрали чинності зміни, внесені пунктом 2 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" від 16.07.2015 № 629-VІІІ.

Так, пунктом 8 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в чинній редакції встановлено, що забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що: за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку; кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

У п. 2 Листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.09.2015 № 12-33820/15 також зазначено, що відповідно до абзацу другого пункту 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, протягом здійснення процедури ліквідації банку зарахування зустрічних однорідних вимог заборонено, крім випадків, визначених зазначеним пунктом Закону.

У цьому разі боржник банку має бути одночасно кредитором цього банку, кошти мають бути спрямовані на погашення зобов'язань за кредитом такого боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, а також договірне списання з рахунків має бути передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Пункт 8 частини другої статті 46 Закону у редакції, що діє з 12.08.2015, застосовується уповноваженими особами Фонду в усіх банках, що знаходяться на стадії ліквідації, незалежно від дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії і ліквідації банку.

В даному випадку Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області - боржник банку за договором про надання овердрафту є одночасно кредитором банку за договором відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування, при цьому договірне списання з рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком, а тому у банку не було обмежень на договірне списання коштів з розрахункових рахунків відповідача за первісним позовом на погашення заборгованості за договором про надання овердрафту у вигляді саме зарахування зустрічних вимог (а не проведення інших операцій з цими грошовими коштами).

Щодо зустрічних позовних вимог колегія суддів відзначає таке.

Згідно зі статтею 60 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати до позивача зустрічний позов для спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов повинен бути взаємно пов'язаний з первісним. Подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

За змістом положень частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Пунктом 4 частини 2 статті 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Звертаючись до суду із зустрічною позовною заявою, Управління Державної служби охорони при Управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області просило суд визнати припиненими зобов'язання за договором про надання овердрафту шляхом зарахування.

Колегія суддів відзначає, що зустрічні позовні вимоги в даному випадку не виступають самостійними вимогами в процесуальному розумінні, оскільки за первісним позовом судом розглядається питання стягнення заборгованості за договором про надання овердрафту, за яким мотивом відмови у його задоволенні є саме припинення зобов'язання відповідача шляхом договірного списання грошових коштів та зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відтак, суди правомірно відмовили в задоволенні зустрічного позову.

Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника щодо відкликання банківської ліцензії, що нібито унеможливлювало договірне списання, оскільки відкликання ліцензії банку та ініціювання процедури його ліквідації зумовило настання відповідних правових наслідків, зокрема, застосування до правовідносин положень, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", проте не перешкоджало проведенню зарахування вимог за нормами цього спеціального закону з підстав, викладених вище.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на обмеженість процесуальних дій касаційної інстанції, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, колегія суддів відхиляє всі інші доводи скаржника, які фактично зводяться до переоцінки доказів та необхідності додаткового встановлення обставин справи, а також ґрунтуються на довільному тлумаченні чинного законодавства.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок місцевого та апеляційного судів про відсутність правових підстав для задоволення первісних та зустрічних позовних вимог є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі рішення місцевого суду та постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Брокбізнесбанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.10.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 у справі № 921/806/15-г/3 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
І.А. Плюшко