ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р.Справа № 916/1821/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Кулинич К.С. за довіреністю № 21/р8-17-013 від 03.01.2017р.;

Від відповідача: не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-постачання" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 11 486,29 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-постачання" (далі по тексту - ТОВ „Одесагаз-постачання") звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту - ОСОБА_3) про стягнення суми заборгованості у загальному розмірі 11 486,29 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 9 682,14 грн., пені у розмірі 1 125,27 грн., трьох відсотків річних у розмірі 137,38 грн. та збитків від інфляції у розмірі 541,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за договором на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання) №001668/ (2016) від 01.09.2016р. щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого газу.

Представник відповідача в судове засідання по даній справі не з'явився та про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про проведення судових засідань, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Оскільки ОСОБА_3 не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно зі ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача суд встановив наступне.

01.09.2016р. між ТОВ „Одесагаз-постачання" (Постачальник) та ОСОБА_3 (Споживач) було укладено договір на постачання природного газу для споживачів, що не є побутовими №001668/ (2016), у відповідності до п. п. 2.1, 2.4 якого Постачальник постачає природний газ Споживачеві у обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором. Поштові адреси точок комерційного вузла обліку Споживача: АДРЕСА_2.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу" N 329-VIII від 9 квітня 2015 року постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов'язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями п. п. 3.6, 3.9 договору №001668 від 01.09.2016р. передбачено, що обсяг спожитого природного газу підтверджується підписаними сторонами актами прийому-передачі газу, що оформлюються на підставі даних комерційних вузлів обліку. Акти прийому-передачі природного газу є підставою для остаточних розрахунків Споживача із постачальником.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Відповідно до п. 5.6 договору №001668 від 01.09.2016р. оплата за природний газ здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника 100% вартості запланованих обсягів газу, який запланований для поставки у наступному місяці, не пізніше, ніж за 7 банківських днів до початку місяця поставки. У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим. У випадку переплати за фактично спожитий газ, сума переплати повертається на поточний рахунок Споживача за його письмовою вимогою.

Згідно з п. п. 6.1.2, 6.1.4 договору №001668 від 01.09.2016р. Постачальник зобов'язується забезпечити постачання природного газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором та погоджених оператором, за умови дотримання дисципліни відбору природного газу та розрахунків Споживача за надані Постачальником послуги, складати та погоджувати акти наданих послуг. У п. 6.3.2 договору №001668 від 01.09.2016р. зазначено, що Споживач зобов'язується оплачувати Постачальнику вартість послуг згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 11.1 договору №001668 від 01.09.2016р. договір набирає чинності з дня його підписання та укладається сторонами у частині постачання природного газу на термін до 31.12.2016р., а в частині оплати за надані послуги - до їх повного здійснення. Договір вважається продовженим до 31 грудня кожного наступного року, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Приймаючи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів відмови сторін від пролонгації даного договору на наступний календарний рік, що слідували за роком його укладення, суд доходить висновку, що на теперішній час договір №001668 від 01.09.2016р. є діючим.

Позивачем прийняті на себе за договором зобов'язання щодо постачання відповідачу природного газу протягом періоду з листопада 2016р. по березень 2017р. включно виконувались належним чином, а відповідачем було прийнято від ТОВ „Одесагаз-постачання" поставлений протягом вищезазначеного періоду природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу. На підставі актів приймання-передачі природного газу позивачем було складено рахунки-фактури за листопада 2016р. - березень 2017р.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем було спожито природний газ протягом періоду з листопада 2016р. по березень 2017р. включно, проте не здійснено його оплату, в результаті чого, станом на момент вирішення даного спору за ОСОБА_3 рахується прострочена заборгованість перед позивачем в сумі 9 682,14 грн. В результаті викладеного, позовні вимоги ТОВ „Одесагаз-постачання" про стягнення із відповідача вартості спожитого природного газу у розмірі 9 682,14 грн. підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов'язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості природного газу, поставленого на виконання умов договору №001668 від 01.09.2016р., позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було нараховано ОСОБА_3 на суму основної заборгованості 3% річних у сумі 137,38 грн. Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок відсотків річних, господарський суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим, позовні вимоги ТОВ „Одесагаз-постачання" в частині стягнення із відповідача трьох відсотків річних в сумі 137,38 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції у розмірі 541,50 грн. через порушення останнім власних зобов'язань у спірних правовідносинах. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції, господарський суд доходить висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим, позовні вимоги ТОВ „Одесагаз-постачання" у названій частині також підлягають задоволенню.

Умовами п. 7.2.1 договору №001668 від 01.09.2016р. встановлено, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національної Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Так, згідно ч.ч. 1 - 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

При цьому, відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (із змінами та доповненнями) платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З посиланням на наведені умови договору №001668 від 01.09.2016р. позивачем було нараховано ОСОБА_3 до сплати пеню в сумі 1 125,27 грн. Перевіривши здійснений позивачем розрахунок даної штрафної санкції, заявленої до стягнення, господарський суд доходить висновку про його правильність та обґрунтованість, у зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення із ОСОБА_3 пені в сумі 1 125,27 грн. підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених товариством з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-постачання" позовних вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в повному обсязі шляхом присудження до стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 9 682,14 грн., пені у розмірі 1 125,27 грн., трьох відсотків річних у розмірі 137,38 грн. та збитків від інфляції у розмірі 541,50 грн. відповідно до ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу", ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610 - 612, 615, 617, 625, 629, 632, 662, 664, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 231, 232 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями).

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача згідно зі ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 /65026, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1/ на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Одесагаз-постачання" /65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд. 1, ідентифікаційний код 39525257/ суму основного боргу у розмірі 9 682,14 грн. /дев'ять тисяч шістсот вісімдесят дві грн. 14 коп./, пеню у розмірі 1 125,27 грн. /одна тисяча сто двадцять п'ять грн. 27 коп./, три відсотки річних у розмірі 137,38 грн. /сто тридцять сім грн. 38 коп./, збитки від інфляції у розмірі 541,50 грн. /п'ятсот сорок одна грн. 50 коп./, судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп. /одна тисяча шістсот грн. 00 коп./. Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 04 жовтня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна