ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2017 р.Справа № 916/1939/17

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Аганіні В.Ю.

за участю представників сторін :

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 за довіреністю №201016/8 від 20.10.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №916/1939/17:

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17";

про стягнення 23964,93 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод" (далі Позивач) звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17" (далі Відповідач) із позовом про стягнення 23964,93 грн. заборгованості за Договором №25.04/16П від 25.04.2016р.

З підстав ст.ст. 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, Позивач просить позов задовольнити.

Відповідач відзив на позов не надав, тому справа розглянута за приписами ст. 75 ГПК України.

Представник позивача в засідання суду не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи під розписку у судовому засіданні 13.09.2017р.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленум Вищого Господарського Суду України від 26 грудня 2011 року N 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, - 3.9.1. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13 вересня 2017р. за клопотанням представника позивача строк вирішення спору продовжений на 15 днів до 25 жовтня 2017р.

В засіданні суду 11 жовтня 2017 р. за правилами ст. 85 ГПК України, у присутності представника відповідача, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника позивача суд встановив наступне.

25 квітня 2016 року між сторонами у справі укладено Договір №25.04/16П (далі Договір), на виконання п.1.1 якого, Позивач виготовив та передав Відповідачу напівпричепи ВАРЗ-НПВ 4711 у кількості 3 (три) одиниці (надалі - ОСОБА_2), а Відповідач прийняв ОСОБА_2 та зобовязався оплатит вартість.

Згідно п. 2.2. Договору вартість однієї одиниці ОСОБА_2 складає в національній валюті України складає 1200000,00 грн., з ПДВ (ПДВ - 200000,00 гривень).

Загальна сума Договору складає 3600000.00 грн.. з ПДВ (ПДВ - 600000,00 гривень).

Згідно пункту 6.1. Договору розрахунок за продукцію здійснюється в національній валюті Україн шляхом перерахування Відповідачем платежу на розрахунковий рахунок виробника в розмірі 10 % (десяти відсотків) від вартості ОСОБА_2, що складає 360000,00 грн. (триста шістдесят тисяч гривень 00 копійок).

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що оплату частини вартості ОСОБА_2, що залишилася неоплаченою, та складає 90 % (дев'яносто відсотків) Відповідач оплачує після отримання Повідомлення про конання замовлення, відправленого кур'єрською поштою, електронною поштою із повідомленням про учення, або вручення Відповідачу під розпис, але не пізніше строку, зазначеного в п. 4.2.

Згідно пункту 4.2. Виробник зобов'язується виготовити продукцію Відповідачу впродовж 75 семидесяти п'яти) днів із правом дострокової поставки....

Станом на 25.07.2017 р. Позивачем передано Відповідачу ОСОБА_2, а саме напівпричіп ВАРЗ-НПВ 4711 синього кольору, номер шасі Y89B44711G0A98006, напівпричіп ВАРЗ-ППВ 4711 синього кольору, номер шасі Y89B44711G0A98008, напівпричіп ВАРЗ-ППВ 4711 синього кольору, номер шасі Y89B44711G0A98009.

Проте, станом на 25.07.2017 р. оплата за поставлену ОСОБА_2 здійснена Відповідачем частково, заборгованість складає 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок).

Враховуючи строки, зазначені у пункті 4.2 Договору та фактичну поставку напівпричепів, то оплата Відповідачем за виготовлену ОСОБА_2 повинна буди здійснена не пізніше 20.08.2016 р.

В наслідок порушення Відповідачем строків оплати на адресу Відповідача було направлено претензію від 31.01.2017 р. вих. №18/01/02., яка станом на 25.07.17 р. залишена без відповіді.

20.03.17 р. між сторонами у справі підписано Акт звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.01.16 по 20.03.17 р., згідно якого Відповідач підтвердив наявність заборгованості перед Позивачем в сумі 22784,00 грн., в тому числі 20000,00 грн. за Договором №25.04/16П від 25.04.2016 р.

Таким чином, прострочення платежу станом на 25.07.2017 р. становить 339 днів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та діючого законодавства України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 3 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язує кожну сторону вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочивший виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням індексу інфляції, та трьох відсотків річних з простроченої суми, якщо інше не передбачено договором.

З огляду на викладене, відповідачеві нараховано 557,26 грн. (3% річних) та 3137,67 грн. інфляційних.

Дослідивши та проаналізувавши надані докази, сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Порушення умов договору, положень Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства при виконанні зобов'язань за договором однією стороною спричиняє несприятливі, небажані наслідки для другої сторони і порушує права останньої.

Під неналежним виконанням визнається часткове невиконання якого-небудь обов'язку зобов'язання або таке виконання, яке не відповідає тим чи іншим умовам зобов'язання. Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтями 251, 253 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Перевірівши наданий позивачем розрахунок сум стягнення суд приймає його до уваги та вважає правильним.

За таких обставин, аналізуючи викладене господарський суд вважає вимоги позивача такими, що відповідають наявним у справі доказами, є обґрунтованими, законними, проте підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 11.10.2017р. представником відповідача надане платіжне доручення №643 від 06.10.2017р. на суму 22784 грн., що свідчить про часткову сплату заборгованості відповідачем.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17 (65000, Одеська область, Комінтернівський район, 21 км Старокиївського шоссе, буд. 30 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Верхньодніпровський авторемонтний завод" (51600, Дніпропетровська область, м. Верхньодніпровськ, вул. Пальохи, 109, ) заборгованість у сумі 1180 (одна тисяча сто вісімдесят) грн. 93 коп. та судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

3. Припинити провадження у справі 916/1939/17 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-17 (65000, Одеська область, Комінтернівський район, 21 км Старокиївського шоссе, буд. 30 А, ) заборгованості на суму 22784 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят чотири) грн.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17 жовтня 2017 р.

Суддя М.І. Никифорчук