КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" жовтня 2017 р. Справа№ 911/1351/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Баранця О.М.

Мартюк А.І.

при секретарі Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача: Малярчук Ю.Б. - представник за довіреністю № 2-649 від 01.08.2017

від відповідача: Шпитко М. М. - представник за довіреністю від 15.06.2017

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект»

на рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017

у справі № 911/1351/17 (суддя Щоткін О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект»

про стягнення 4 622 206,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача пені в сумі 2 893 646,38 грн. та штрафу в сумі 1 728 559,98 грн., нарахованих за несвоєчасну поставку товару за договором поставки № УГВ 642/11-16 (закупівля товару за власні кошти) від 01.03.2016.

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.07.2017, повний текст якого підписаний 21.07.2017, у справі № 911/1351/17 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено пеню в сумі 2 893 646,38 грн., в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджений факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов'язку по поставці товару за спірним договором.

Водночас судом першої інстанції зазначено про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання робіт за договором суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення (аналогічна правова позиція щодо неможливості одночасного стягнення пені та штрафу за один вид порушення зобов'язання викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 по справі № 6-2003цс15), а відтак, з відповідача підлягає до стягнення лише пеня.

Крім того, приймаючи рішення, суд першої інстанції, виходячи з інтересів сторін, зокрема, позивача, який розраховував на належне виконання відповідачем умов договору, а також відповідача, який не здійснив своєчасну поставку, ступеню виконання зобов'язання, причин невиконання зобов'язання, а також часткового задоволення позовних вимог та стягнення неустойки вдвічі меншої, ніж заявлено позивачем, не знайшов правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення неустойки до 200 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить прийняти постанову, якою рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі позивач послався на те, що, приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції дійшов невірного висновку про неможливість одночасного стягнення штрафу і пені, адже одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Також позивач зазначив про те, що положення спірного договору не передбачають одночасної сплати пені та штрафу, а чітко розділяють правопорушення, за які застосуються штраф та пеня та ставить їх сплату в залежності від обставин допущення порушення, що не суперечить ст. 549 та ст. 551 ЦК України.

Ухвалою від 07.08.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 по справі № 911/1351/17 прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 12.09.2017.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 2 893 646,38 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити розміру неустойки до 200 000 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

В апеляційній скарзі відповідач послався на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення поданого відповідачем клопотання про зменшення неустойки до 200 000 грн.

В обґрунтування вказаної позиції відповідач фактично постався на ті саме обставини, що й під час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що несвоєчасна поставка спірного товару стала наслідком виняткових обставин, незалежних від волі відповідача, які пов'язані з особливим режимом виробництва та поставки транспортних засобів іншими виробниками автокранів, а також неспіврозмірною сумою заявлених до стягнення штрафних санкцій поряд із негативними наслідками, які настали для позивача.

Ухвалою від 07.08.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Пашкіна С.А., Мартюк А.І. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» на рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 12.09.2017.

Розпорядженням № 09-53/3633/17 від 11.09.2017, у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/1351/17.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.09.2017 справа № 911/1351/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Баранець О.М., Мартюк А.І.

Ухвалою від 11.09.2017 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Баранець О.М., Мартюк А.І. апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» на рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 прийняті до свого провадження.

Під час розгляду справи представники сторін власні апеляційні скарги підтримали у повному обсязі, проти задоволення апеляційних скарг інших сторін заперечили.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

01.03.2016 позивач як покупець та відповідач як постачальник уклали договір поставки № УГВ 642/11-16 (закупівля товару за власні кошти) (далі Договір) (а.с. 24-27 т. 1), відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання поставити позивачу товар, зазначений у Специфікації, що додається до Договору і є його невід'ємною частиною, а позивач - прийняти і оплатити такий товар.

В п. 1.2 Договору сторонами погоджено, що найменування/асортимент товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна вартість Договору вказується у Специфікації.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк поставки, умови та місце поставки товару, інформація про вантажовідправників і вантажоотримувачів вказуються в Специфікації до Договору.

01.03.2016 сторонами підписано Специфікацію №1 (а.с. 28 т. 1), в якій встановлено, що на виконання умов Договору відповідач має поставити позивачу:

- автомобіль (автокран) КС-55727-К-11 вантажопідйомністю 25 т на шасі автомобіля MA3-6317 з колісною формулою 6*6 у кількості 2 шт. на загальну суму 5 125 920 грн.;

- автомобіль (автокран) КС-55727-А-12 вантажопідйомністю 25 т на шасі автомобіля MA3-6313 з колісною формулою 6*4 у кількості 7 шт. на загальну суму 17 490 144 грн.;

- автомобіль (автокран) КС-45729-8-02 вантажопідйомністю 20 т на шасі автомобіля MA3-5340 з колісною формулою 4*2 у кількості 1 шт. на загальну суму 2 077 650 грн.

Строк поставки товару - 90 робочих днів з моменту отримання письмової заявки від позивача (п. 3 Специфікації № 1).

Водночас 25.07.2016 між сторонами підписано додаткову угоду №1 до Договору (а.с. 29 т. 1), в якій, серед іншого, умови п. 5.2 Договору доповнено реченням наступного змісту: « Обсяг поставки товару визначається в Додатку № 3 «Графік поставки Товару».

З огляду на вказані обставини, сторонами підписано Додаток № 3 до Договору «Графік поставки Товару» (а.с. 31 т. 1), зі змісту якого слідує, що:

- автомобіль (автокран) КС-55727-К-11 вантажопідйомністю 25 т на шасі автомобіля MA3-6317 з колісною формулою 6*6 у кількості 2 шт. має бути поставлений в строк до 30.11.2016;

- автомобіль (автокран) КС-55727-А-12 вантажопідйомністю 25 т на шасі автомобіля MA3-6313 з колісною формулою 6*4 у кількості 7 шт. має бути поставлений в строк до 30.12.2016;

- автомобіль (автокран) КС-45729-8-02 вантажопідйомністю 20 т на шасі автомобіля MA3-5340 з колісною формулою 4*2 у кількості 1 шт. має бути поставлений в строк до 15.11.2016.

З наявної в матеріалах справи копії акту приймання-передачі № 1/89 від 03.03.2017 (а.с. 32 т. 1) слідує, що на виконання умов Договору відповідач поставив позивачу автомобіль (автокран) КС-55727-К-11 вантажопідйомністю 25 т на шасі автомобіля MA3-6317 з колісною формулою 6*6 у кількості 2 шт. на загальну суму 5 125 920 грн. (тобто товар, який згідно погодженого сторонами графіка поставки мав бути поставлений в строк до 30.11.2016 - примітка суду).

Інших доказів поставки відповідачем позивачу товару за Договором матеріали справи не містять.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

З огляду на несвоєчасне виконання відповідачем свого обов'язку по поставці товару за Договором, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції визнав доведеними порушення відповідачем законних прав позивача, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

В силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем обов'язку з поставки позивачу товару у встановлений Договором строк, є підстави для застосування встановленої Договором та законодавством відповідальності.

Згідно з п.7.11 Договору в редакції, погодженій сторонами у Додатковій угоді № 1 до Договору, у разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з поставки товару у строки, визначені у Графіку поставки до Договору, останній сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

З матеріалів справи слідує, що на дату прийняття судом першої інстанції ос пореного рішення:

- товар на загальну суму 5 125 920 грн., який згідно з погодженим сторонами графіком поставки мав бути поставлений в строк до 30.11.2016 (автомобіль (автокран) КС-55727-К-11 вантажопідйомністю 25 т на шасі автомобіля MA3-6317 з колісною формулою 6*6 у кількості 2 шт.), відповідач позивачу поставив 03.03.2017;

- товар на загальну суму 17 490 144 грн., який згідно з погодженим сторонами графіком поставки мав бути поставлений в строк до 30.12.2016 (автомобіль (автокран) КС-55727-А-12 вантажопідйомністю 25 т на шасі автомобіля MA3-6313 з колісною формулою 6*4 у кількості 7 шт.), відповідач позивачу не поставив;

- товар на загальну суму 2 077 650 грн., який згідно з погодженим сторонами графіком поставки мав бути поставлений в строк до 15.11.2016 (автомобіль (автокран) КС-45729-8-02 вантажопідйомністю 20 т на шасі автомобіля MA3-5340 з колісною формулою 4*2 у кількості 1 шт.), відповідач позивачу не поставив.

За таких обставин, нарахування позивачем штрафних санкцій за періоди визначені у позовній заяві, тобто:

- на суму 5 125 920 грн. за період з 01.12.2016 по 02.03.2017;

- на суму 17 490 144 грн. за період з 31.12.2016 по 28.04.2017;

- на суму 2 077 650 грн. за період з 16.11.2016 по 28.04.2017,

колегія суддів вважає вірним.

Водночас колегія суддів не може погодись з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання робіт за договором суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (аналогічна правова позиція щодо неможливості одночасного стягнення пені та штрафу за один вид порушення зобов'язання викладена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 по справі № 6-2003цс15), а відтак, з постачальника підлягає до стягнення лише пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за додатковою угодою № 1.

Так, за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій, згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання, як пеня, та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27.04.2012 у справі № 3-24гс12, яка прийнята за наслідками розгляду спору, який виник при виконанні саме господарських зобов'язань, правовідносини щодо яких регулюються ГК України, в той час як предметом розгляду у справі, за наслідками розгляду якої Верховним судом України 21.10.2015 винесено постанову № 6-2003цс15, були правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 2 893 646,38 грн. та штрафу в сумі 1 728 559,98 грн. є законними та обгрнутованими.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки до 200 000 грн. (вказане клопотання викладене у відзиві (а.с. 48-53 т. 1) та у письмових поясненнях (а.с. 1-7 т. 2)) колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції при вирішення спору по суті дійшов висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру неустойки, з чим колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що у вирішенні пов'язаних зі зменшенням розміру неустойки питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» (з подальшими змінами).

Згідно з п.п. 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач в обґрунтування наявності підстав для зменшення судом розміру нарахованої позивачем пені послався на те, що порушення ним строків поставки товару за Договором обумовлено винятковими обставинами, незалежними від волі відповідача, які пов'язані з особливим режимом виробництва та поставки транспортних засобів іншими виробниками автокранів, а також неспіврозмірною сумою, заявлених до стягнення штрафних санкцій поряд із негативними наслідками, які настали для позивача.

Фактично, на такі самі обставини відповідач послався і в апеляційній скарзі.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач послався на те, що поточний показник майнового стану відповідача у порівнянні з позивачем є значно меншим, розмір статутного капіталу позивача перевищує розмір статутного капіталу відповідача більш ніж у 321 раз, також більшим є й розмір чистого прибутку позивача, що свідчить про те що спірне порушення не завдало позивачу збитків.

Щодо вказаних посилань відповідача слід зазначити таке.

В матеріалах справи відсутні докази того, що для позивача мали місце будь-які негативні наслідки (збитки тощо) через прострочення відповідачем поставки спірного товару, так само, як відсутні докази й того, що вказаних негативних наслідків зазнали будь-які інші учасники господарських правовідносин, з огляду на що, користуючись правом, наданим вищезазначеними положеннями чинного законодавства, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір присудженої до стягнення з відповідача пені та штрафу на 75%, а саме до 723 411,59 грн. та 432 139,99 грн. відповідно.

При цьому колегія суддів враховує, те, що:

- на цей час відповідачем спірний товар поставлений позивачу у повному обсязі;

- за умовами Договору (Специфікація №1) оплата товару проводиться після його поставки;

- матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач вчиняв дій щодо виконання ним свого договірного зобов'язання з поставки спірного товару;

- розмір штрафних санкцій, заявлених до стягнення (4 622 206,36 грн.), становить близько 20 % від загальної вартості несвоєчасно поставленого товару ( 24 693 714 грн.), і, на думку колегії суддів, є неспіврозмірним, в той час як неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов'язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимим доказами не спростував.

За таких обставин, з огляду на вищевикладені висновки колегії суддів,задоволенню підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 723 411,59 грн. та штрафу в сумі до 432 139,99 грн.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, тому рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 підлягає зміні, позов задовольняється частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 723 411,59 грн. та штраф в сумі до 432 139,99 грн., в задоволенні решти вимог відмовляється.

З огляду на підстави зміни рішення суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційних скаргах, апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» задовольняються частково.

Щодо витрат по справі на сплату судового збору слід зазначити таке.

Пунктом 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

За таких обставин, враховуючи приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати по справі, в тому числі і за подачу апеляційних скарг, покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 задовольнити частково.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» на рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 задовольнити частково.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 змінити.

4. Викласти резолютивну частини рішення Господарського суду Київської області від 17.07.2017 у справі № 911/1351/17 в редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

« 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» (08004, Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 43/2, ідентифікаційний код 20616482) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) пеню в сумі 723 411 (сімсот двадцять три тисячі чотириста одинадцять) грн. 59 коп., штраф в сумі 432 139 (чотириста тридцять дві тисячі сто тридцять дев'ять) грн. 99 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 69 333 (шістдесят дев'ять тисяч триста тридцять три) грн. 10 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.»

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Техкомплект» (08004, Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 43/2, ідентифікаційний код 20616482) на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 76 266 (сімдесят шість тисяч двісті шістдесят шість) грн. 41 коп.

6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Київської області.

7. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1351/17.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді О.М. Баранець

А.І. Мартюк