ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Справа № 914/1436/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

Розглянувши апеляційну скаргу б/н б/д Товариства з обмеженою відповідальністю Культура інформації, м.Львів

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.09.17

у справі № 914/1436/17

за позовом: Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах:

- Міністерства оборони України, м.Київ,

до відповідача-1: Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України, м.Львів,

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Культура Інформації, м.Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: КЕВ м. Мукачево, м. Мукачево, Закарпатська область

про: визнання недійсним договору про будівництво житлового комплексу.

За участю представників:

прокурор Шадловська О.В.

від відповідача 2 ОСОБА_2 представник;

від Міністерства оборони України ОСОБА_3 представник;

від відповідача 1 та третьої особи не зявилися;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/1436/17 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.10.17 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 12.10.17.

Ухвалою Господарського сууд Львівської області від 14.09.17 у справі №914/1436/17 (суддя Запотічняк О.Д.) матеріали справи №914/1436/17 за позовом Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах - Міністерства оборони України до відповідача-1: Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Культура Інформації за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: КЕВ м. Мукачево про: визнання недійсним договору про будівництво житлового комплексу направлено за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що за спірним договором Міністерством оборони України в особі Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України у спільне зведення сторонами спірного об'єкта будівництва вкладено право користування земельною ділянкою (будівельним майданчиком), загальною площею 28,27 га, яка розташована на території військового містечка № 12 по вул. Зріні,153 у м. Мукачево Закарпатської області.

Таким чином, на думку місцевого господарського суду, спір у даній справі є таким, що виник з земельних відносин, а тому повинен розглядатися господарським судом за місцезнаходженням земельної ділянки, Господарським судом Закарпатської області.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі, відповідач 2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вищенаведену ухвалу суду, а справу передати на розгляд Господарському суду Львівської області.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги відповідач покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

При цьому, апелянт вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про застосування у даному випадку правил виключної підсудності даного спору, оскільки, як вказує скаржник, земельна ділянка не є обєктом чи предметом спірного договору будівництва, оскільки відповідно до умов договору право користуванян земельною ділянкою не переходить до сторони 2.

11 жовтня 2017 року до суду апеляційної інстанції від третьої особи надійшо відзив на апеляційну скаргу в якому КЕВ м.Мукачево зазначено про обгрунтованість висновку суду першої інстанції стосовно передачі справи за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області у звязку з чим просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

12 жовтня 2017 року від апелянта до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення до апеляційної скарги, в яких скаржник додатково обгрунтовує позицію викладену в апеляційній скарзі покликаючись на практику розгляду справ Вищим господарським судом України.

Також, 12.10.17 від позивача та прокурора надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони зазначають про наявність підстав для розгляду даної справи Господарським судом Львівської області, з огляду на місцезнаходження сторін за договором м.Львів.

Відповідач та третя особа участі свого уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечили, у поданому відзиві третя особа зазначила про розгляд справи за відсутності її уповноваженого представника, відповідач 1 причини неявки представника у судове засідання не повідомив.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 04.10.17 участь представників сторін та третьої особи обов'язковою не визнавалась, беручи до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду ухвали в апеляційному порядку та зважаючи на скорочений термін розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого суду, встановлений ст.102 ГПК України, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши присутніх представників учасників судового процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає, що у даному випадку апеляційна скарга підлягає задовленню, а ухвала Господарського суду Львівської області від 14.09.17 у даній справі скасуванню, зважаючи на наступне:

Відповідно до ст.ст. 13, 15 ГПК України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність (ст. 16 ГПК).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання недійсним договору про будівництво житлового комплексу за адресою: Мукачівський гарнізон, військове містечко №12, Закарпатська область, м.Мукачево, вул. Зріні,153, укладений 26 листопада 2016 року між Міністерством оборони України в особі Західного управління капітального будівництва Міністерства оборони України та товариством з обмеженою відповідальністю Культура Інформації

Як зазначено вище, передаючи справу за підсудністю за місцезнаходженням земельної ділянки, місцевий господарський суд виходив з того, що п.3.1 договору передбачено, що обєктом забудови є є земельна ділянка за адресою: Мукачівський гарнізон, військове містечко №12, Закарпатська область, м.Мукачево, вул. Зріні,153, орієнтованою площею 28,27 га, яка відведена рішенням виконавчого комітету Мукачівської міськради №136-01 від 12.08.1987р.

Проте, з таким висновком місцевого господарського суду погодитися не можна, з огляду на таке:

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спірного договору є будівництво житлового комплексу на земельній ділянці, що розташована за адресою за адресою: Мукачівський гарнізон, військове містечко №12, Закарпатська область, м.Мукачево, вул. Зріні,153, яка перебуває в користуванні Міністерства оборони України.

Відповідно до п.3.1 договору обєктом забудови є земельна ділянка за адресою: Мукачівський гарнізон, військове містечко №12, Закарпатська область, м.Мукачево, вул. Зріні,153, орієнтованою площею 28,27 га, яка відведена рішенням виконавчого комітету Мукачівської міськради №136-01 від 12.08.1987р.

Разом з цим, п.3.3. договору визначено, що право користування земельною діялянкою (оренда) внаслідок виконання цього договору не переходить до сторони 2. Сторона 2 має право використовувати будівельний майданчик відповідно до вимог законодавства України у сфері містобудування на підставі договорів капітального будівництва, укладених у рамках цього договору.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що сторона 2 (відповідач 2 у даній справі) не отримує право користування земельною ділянкою, а лише використовує будівельний майданчик на час будівництва обєкта.

Відповідно до п. 3.2.2 Державних будівельних норм України «Організація будівельного виробництва ДБН А.3.1-5:2016» будівельний майданчик - територія, яка виділяється в установленому порядку для будівництва об'єктів, розміщення тимчасових будівель, споруд та інженерних мереж, будівельної техніки, будівельних матеріалів, виробів, конструкцій та обладнання, які використовуються у процесі будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Таким чином, зважаючи на вказану умову договору та визначення поняття земельних відносин, відсутні підстави вважати, що у даному випадку Міністерством оборони України у спільне зведення сторонами обєкта будівництва вкладено право користування земельною ділянкою.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає висновок місцевого господарського суду про те, що даний спір належить до категорії земельних спорів, тому підсудність даної справи повинна була визначатись не за правилами загальної підсудності, а за правилами виключної підсудності передбаченої ст. 16 ГПК України, а отже даний спір повинен розглядатись Господарським судом Закарпатськї області, є, в даному випадку, неправомірними.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходить з того, що предметом позову є визнання недійсним договору від 26.11.2016 р. укладеного між сторонами на будівництво житлового комплексу, з умов якого вбачається, що між сторонами даного договору немає земельних відносин в розумінні ч. 1 ст. 2 Земельного кодексу України, спір у даній справі не підпадає під ознаки справ виключної підсудності, оскільки не є спором, що виник із земельних відносин, тобто суспільних відносин щодо володіння, користування і розпорядження землею (постанови ВГС України від 27.01.15 у справі №916/3905/14, від 10.09.14 у справі №5/039-11).

Відповідно до ч.1 ст.15 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Відповідно до п. 20.3. Постановм Пленуму ВГС України №10 від 24.10.11 « Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» спори, пов'язані з укладанням, зміною умов, розірванням чи визнанням недійсними договорів, підлягають вирішенню господарським судом за місцем знаходження однієї з сторін, до якої звернувся заявник. У питаннях визначення підвідомчості і підсудності справ зі спорів про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними слід враховувати також викладене у пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів)».

В пункті 1.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 15 ГПК, територіальна підсудність господарським судам справ у спорах про визнання договорів недійсними визначається за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо. За наявності двох чи кількох відповідачів, які є зобов'язаними за договором, справа розглядається за місцезнаходженням одного з них за вибором позивача.

З матеріалів справи вбачається, що місцезнаходженням відповідачів у справі є м.Львів, таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що у даному випадку відсутні підстави для застосування правил виключної підсудності справи, передбаченої ст.16 ГПК України. з огляду на те, що спір у даній справі не є таким, що виник із земельних відносин, справа підлягає розгляду Господарським судом Львівської області, тобто за місцезнаходженням одного з відповідачів.

Місцевим господарським судом не було враховано зазначені обставини, що призвело до невірних висновків та порушення норм процесуального права.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновок місцевого господарського суду про те, що справу № 914/1436/17 слід передати за встановленою підсудністю до Господарського суду Закарпатської області є помилковим.

Згідно з ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 17 ГПК України, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи.

Згідно із ст.104 ГПК підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи; місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Закарпатської області.

За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для розгляду по суті Господарському суду Львівської області.

При зміні чи скасуванні ухвали суду першої інстанції, апеляційний господарський суд проводить новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України.

Відповідно до п.4.8. Постанови Пленумум ВГСУ №7 від 21.02.13 «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції (до яких відноситься і оскаржувана ухвала у даній справі), то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Таким чином, розподіл судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги покладається на суд першої інстанції за наслідками вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Культура інформації задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 14.09.17 у справі №914/1436/17 скасувати.

3. Матеріали справи №914/1436/17 скерувати до Господарського суду Львівської області для розгляду по суті.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.10.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.