РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Справа №906/344/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Крейбух О.Г. ,

судді Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання - Рильнику Д.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (представник за довір. від 03.05.2017р.)

відповідача - ОСОБА_2 (представник за довір. №01-27/27 від 30.06.2017р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2017 року у справі №906/344/17

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3

відповідач: ОСОБА_4 підприємство "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 42 000,00 грн.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 04.07.2017 року у справі №906/344/17 (суддя Сікорська В.А.) позов задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 40000,00 грн. заборгованості, 1600,00 грн. судового збору, в решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду в частині стягнення 40 000 грн. заборгованості мотивоване тим, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору, а тому підлягають задоволенню, в частині відмови у стягненні 2000 грн., за оренду в квітні 2017 року, мотивоване тим, що на день звернення до суду у відповідача був відсутній обов'язок провести розрахунки за квітень 2017 р., оскільки умовами договору визначено, що розрахунки проводяться до 10 числа наступного місяця.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач ОСОБА_4 підприємство "Житомирський бронетанковий завод" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам законодавства.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 року прийнято до провадження апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" на рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2017 року у справі №906/344/17.

21.08.2017 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення а рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2017 року у справі №906/344/17 залишити без змін.

21.08.2017 року представники позивача та відповідача подали клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 року, задоволено клопотання позивача та відповідача про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів, розгляд справи №906/344/17 відкладено на 12.10.2017 року.

21.08.2017 року від апелянта надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання чинності рішення суду по господарській справі №906/637/17 за позовом Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" до ФОП ОСОБА_3 про визнання зобов'язань за договором оренди місця для реклами №118 від 10.10.2011 року, договором місця для реклами №2 від 10.01.2012 року припиненими з 16.11.2014 року.

Розглянувши подане клопотання колегія суддів дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 207 ГК України у разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Враховуючи, що користування майном на підставі договору оренди унеможливлює (у разі його недійсності) проведення між сторонами двосторонньої реституції, колегія суддів дійшла висновку, що зупинення провадження у справі №906/344/17, в даному випадку, призведе лише до затягування її розгляду.

Такої ж правової позиції, дотримується Верховний Суд України у постанові від 01.07.2015 року по справі №3-195гс15.

12.10.2017 року від представника апелянта надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги.

12.10.2017 року від представника позивача надійшли письмові пояснення.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду в судових засіданнях 21.08.2017 року, 12.10.2017 року заслухала представників сторін, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги, доповнення до апеляційної скарги та додані до них документи, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2017 року у справі №906/344/17 залишити без змін, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ОСОБА_5 із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_5 статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1.5 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2011р. між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендодавець/позивач) та ОСОБА_4 підприємством "Житомирський ремонтно-механічний завод" був укладений договір №118 оренди місця для реклами (т. 1 а.с.34-36).

ОСОБА_5 пп.1.1 договору, предметом договору є місця для реклами, а саме:

- місце № 1 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 2 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце № 3 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч;

- місце № 4 рекламний щит горизонтальний площею 3000 см*6000см. вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский ліворуч; (далі - об'єкт оренди) та надаються орендодавцем у тимчасове користування орендареві для розміщення реклами орендаря.

Відповідно до пп.2.1 договору, орендодавець протягом 3 днів з дня набрання чинності цим договором передає, а орендар приймає у користування об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами. З моменту підписання зазначеного акта починається обчислення строку оренди за цим договором.

Орендар протягом 10 днів після закінчення строку оренди повертає, а орендодавець приймає об'єкт оренди, що оформлюється відповідним актом, який підписується сторонами (пп.2.3 договору).

ОСОБА_5 п.3.3 договору, орендодавець самостійно несе відповідальність за наявність дозволів, які необхідні для використання об'єкта оренди.

У п.5.1 договору сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за місяць становить 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.

Відповідно до пп.5.2 договору, орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця, на підставі рахунку наданого орендодавцем.

ОСОБА_5 пп.5.4 договору, термін оренди наступає з моменту підписання ОСОБА_5 прийому-передачі об'єкту оренди у користування і діє до 31 грудня 2011 р.

Відповідно до пп.7.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2011р.

ОСОБА_5 акту приймання-передачі від 07.12.2011р. ФОП ОСОБА_3, як орендодавець, передала, а ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод", як орендар, прийняв у користування місця для розміщення реклами орендаря.

Пунктом 7.2 сторони визначили, що договір може бути автоматично продовжено, якщо орендар продовжує користуватися об'єктом оренди після закінчення строку дії договору за умови відсутності протягом одного місяця заперечень орендодавця (т. 1. а.с.37).

Умовами ст. 764 ЦК України визначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

З матеріалів справи вбачається, що10.01.2012р. сторонами був укладений договір №2 оренди місця для реклами, згідно умов якого предметом договору є місця для реклами, а саме:

- місце №1 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч;

- місце №2 рекламний щит горизонтальний площею 3000см*6000см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч, які надаються орендодавцем (позивачем) у тимчасове користування орендареві (відповідачу) для розміщення реклами орендаря (пп.1.1 договору)(т. 1. а.с.149-151).

ОСОБА_5 акту приймання-передачі від 10.01.2012 р. вищевказані місця були передані орендареві (т. 1 а.с. 153).

З вище викладеного вбачається, що предметом договору оренди №2 від 10.01.2012 р. є майно, яке, в тому числі, було і предметом договору оренди №118 від 10.10.11 р.

А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що договір оренди №118 від 10.10.2011 р. в частині оренди місць для реклами №1 та №2 на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч припинив свою дію.

Таким чином, правовідносини сторін в частині оренди місць для реклами на рекламному щиті, який знаходиться вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский праворуч, слід оцінювати, виходячи з умов договору №2 від 10.01.2012 р.

ОСОБА_5 пп.5.1 даного договору, орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 (одна тисяча гривень 00 копійок) без ПДВ. Загальний розмір орендної плати за місяць становить 2000,00 гривень (дві тисячі гривень 00 копійок) без ПДВ.

Приймання - передача послуг з оренди щитів для реклами здійснюється згідно акту про надання послуг, який підписується орендарем та орендодавцем в кінці кожного місяця. Орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця (пп.5.2 договору).

Відповідно до пп.7.1 цього ж договору, договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2012р.

Судом першої інстанції було встановлено, що факт надання позивачем у користування відповідачу об'єкта оренди на підставі договору №2 оренди місця для реклами від 10.01.2012р. підтверджується актом приймання-передачі від 10.01.2012р. (т. 1. а.с.153).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Державного концерну "Укроборонпром" від 20.02.2012р. №71 змінено найменування Державного підприємства "Житомирський ремонтно-механічний завод" на ОСОБА_4 підприємство "Житомирський бронетанковий завод" та зобов'язано внести зміни до статуту даного підприємства, виклавши його у новій редакції (т. 1. а.с.232).

26.03.2012 до договору оренди №2 від 10.01.2012 р. сторонами було внесено зміни, у зв'язку зі зміною назви Орендаря, а саме ДП "Житомирський ремонтно-механічний завод" на ДП "Житомирський бронетанковий завод" (т. 1. а.с. 152).

Як вже зазначалося вище, за умовами пунктів 5.1 як договору оренди №118 від 10.10.2011 р. так і договору №2 від 10.01.2012р. сторони погодили, що орендна плата за одну одиницю об'єкта оренди становить за місяць оренди 1000,00 грн. без ПДВ.

За умовами пунктів 5.2 договорів орендна плата вноситься до 10 числа кожного наступного місяця, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

При цьому, п. 5.2 договору №118 від 10.10.2011 зазначено, що орендна плата вноситься на підставі рахунку наданого орендодавцем. У п. 5.2 договору №2 від 10.10.2012 р. сторони визначили, що приймання - передача послуг з оренди щитів для реклами здійснюється згідно ОСОБА_5 про надання послуг, який підписується орендарем та орендодавцем в кінці кожного місяця.

Матеріали справи свідчать, що позивач звертався до відповідача з листом від 26.04.2017р. №3 про розірвання договору №118 оренди місця для реклами від 10.10.2011р. у зв'язку з невиконанням останнім своїх договірних зобов'язань в частині сплати орендної плати та про повернення орендованих відповідачем рекламних щитів у строк до 08.05.2017р. по акту прийому-передачі та погасити заборгованість по орендній платі (т. 1. а.с.38).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, в порушення умов договору, заборгованість не сплатив та починаючи з серпня 2015 року по квітень 2017 року допустив заборгованість за договорами оренди №118 від 10.10.2011 року та №2 від 10.01.2012 року в розмірі 42 000 грн. (т. 1 а.с.166-169).

Позов господарським судом Житомирської області було задоволено частково, з посиланням на те, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача: 40 000 грн., а

Враховуючи, що на день звернення позивача до суду 15.04.2017 року у відповідача був відсутній обов'язок провести розрахунки за квітень 2017 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення 2 000 грн. за квітень 2017 року не підлягає задоволенню, оскільки умовами договору визначено, що розрахунки проводяться до 10 числа наступного місяця.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правомірним є нарахування та стягнення з відповідача заборгованості в сумі 40 000 грн. (з серпня 2015 року по березень 2017 року).

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки факту відсутності дозволу у позивача з 17.04.2014 року на розміщення спеціальної конструкції на землях дорожнього господарства, які були передані в оренду відповідачу, колегією суддів не приймається до уваги, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_4 службою автомобільних доріг України було опрацьовано технічно-правову документацію побудованих ФОП ОСОБА_3 об'єктів - рекламних щитів вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский: км 5+870 праворуч та км 7+600 ліворуч, поза межами населеного пункту та надано відповідні висновки: № 0360 та № 0361 від 01.11.2011р. (т. 1. а.с.77-80).

16.11.2011р. Службою автомобільних доріг України у Житомирській області за погодженням з Управлінням ДАІ МВС України ФОП ОСОБА_3 надано Згоду №0360 та Згоду №0361 на розміщення спеціальних конструкцій і зовнішньої реклами на землях дорожнього господарства вздовж автомобільних доріг державного значення: М-21 Житомир-Могилів-Подільський: км 5+870 праворуч та км 7+600 ліворуч поза межами населених пунктів строком дії з 16.11.2011р. по 16.11.2014р. (а.с.76,81).

21.11.2011р. Службою автомобільних доріг України у Житомирській області позивачу видано технічні умови на встановлення спеціальної конструкції і зовнішньої реклами біля вищевказаної автомобільної дороги (т. 1 а.с.72-75).

24.11.2011р. філією "Житомирська дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський Облавтодор" позивачу видано ордер №10 на право виконання робіт в межах смуги відчуження автомобільної дороги: М-06 Київ - Чоп, км 5 + 870 (праворуч) км 7+600 (ліворуч) по встановленню спеціальних конструкцій і зовнішньої реклами у строк з 24.11.2011р. по 05.12.2011р. (т. 1а.с.82).

ОСОБА_5 виконаних робіт від 05.12.2011 р. ФОП ОСОБА_3 прийняла від ФОП ОСОБА_6, згідно договору підряду від 05.10.2011 р. два горизонтальних рекламних щита 3000х6000 см вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільський 5+870 км праворуч та 7+600 км ліворуч (а.с. 136-139).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що рекламні щити вздовж автомобільної дороги М-21 Житомир-Могилів-Подільский були встановлені ФОП ОСОБА_3, згідно відповідних дозволів, що надало їй право, в порядку Закону України "Про рекламу" використовувати їх для розміщення зовнішньої реклами, в тому числі, передавати в оренду з метою розміщення зовнішньої реклами іншими особами.

Також з матеріалів справи вбачається, що замовлення, виготовлення та розміщення реклами здійснювалось орендарем самостійно як користувачем рекламної споруди та розповсюджувачем зовнішньої реклами, оскільки відповідно до п. 4.1. договору оренди та п. 3 ОСОБА_5 приймання-передачі від 07.12.2011р., сторони погодили, що розповсюджувачем реклами є орендар, за зміст та характер реклами орендодавець не відповідає.

А тому, доводи апелянта про те, що позивачем, як власником наземних спеціальних конструкцій були допущені порушення вимог діючого законодавства, зокрема, п.1 ст.16 Закону України "Про рекламу" та Типових правил розміщення зовнішньої реклами поза межами населених пунктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.12.2012р. №1135, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останні не спростовують факт наявності між сторонами орендних правовідносин і не позбавляють відповідача від обов'язку належним чином виконати умови договорів в частині сплати орендних платежів.

Посилання скаржника у доповненнях до апеляційної скарги щодо переходу права власності на обєкти оренди 12.05.2017 року та, відповідно, права вимоги за договорами оренди до ФОП ОСОБА_7, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що за захистом свого майнового права позивач звернувся до суду першої інстанції 12.04.2017р. будучи власником обєктів оренди.

Окрім того, відчуження обєктів оренди є правом власника та жодним чином не впливає на вирішення даного спору.

Також, з матеріалів справи вбачається, що при переході права власності на обєкти оренди, право грошової вимоги за договорами оренди залишилось за ФОП ОСОБА_3 на підставі договору цесії від 12.05.2017 року, укладеного з новим власником обєктів оренди - ФОП ОСОБА_7.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, є документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 04.07.2017 року у справі №906/344/17 залишити без змін.

3. Справу №906/344/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Тимошенко О.М.