ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Справа № 916/491/17
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Шевчук С.Р.,

Малетича М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

касаційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15 червня 2017 року

у справі № 916/491/16

господарського суду Одеської області

за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

до Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" в особі філії № 4 Приватного підприємства Торговий дім "Галпідшипник",

про стягнення 44 193,38 грн.

за участю представників:

позивача: Коновалова Н.О.

відповідача: Ноздрін О.М.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" звернулося до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Торговий дім "Галпідшипник" в особі філії № 4 Приватного підприємства Торговий дім "Галпідшипник" про стягнення штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за договором про поставку товарів № Т/СН-37 від 12 травня 2016 року у розмірі 44 193,38 грн., з яких: 17 569,20 грн. - сума пені за прострочення поставки товару за рознарядкою № 205-63/1697 від 23 серпня 2016 року, 22 405,78 грн. - сума штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів за рознарядкою № 205-63/1697 від 23 серпня 2016 року, 1 603,48 грн. - сума пені за прострочення поставки товару за рознарядкою № 205-63/1942 від 23 вересня 2016 року, 2 614,92 грн. - сума штрафу за прострочення поставки товару понад 30 днів за рознарядкою № 205-63/1942 від 23 вересня 2016 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 25 квітня 2017 року (суддя: Рога Н.В.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15 червня 2017 року (склад колегії суддів: Мишкіна М.А. - головуючий, Будішевська Л.О., Таран С.В.), у задоволенні позову відмовлено повністю.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що правові підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій відсутні, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами обставин порушення відповідачем умов договору щодо строків поставки товару, а саме: не надав доказів направлення ним відповідачу рознарядок на поставку товару в порядку, визначеним договором, а саме: засобами факсимільного зв'язку на зазначені в договорі телефони відповідача.

Не погодившись із зазначеними рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Одеської області від 25 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15 червня 2017 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі . В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 12 травня 2016 року між Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" (покупець, позивач) та Приватним підприємством "Торговий Дім "ГАЛПІДШИПНИК" в особі філії №4 Приватного підприємства "Торговий Дім "ГАЛПІДШИПНИК" (постачальник, відповідач) укладено договір про поставку товарів №Т/СН-37 (далі за текстом - договір поставки), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався у 2016 році поставити покупцю товари, зазначені у Специфікації, що є додатком №1 до договору, а покупець - прийняти і оплатити такий товар (п.1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору поставки найменування товару визначається згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 та згідно Єдиного закупівельного словника ДК 021:2015. Асортимент, кількість та ціна за одиницю товару визначені в додатку №1 до Договору.

Ціна договору становить 2 832 106,32 грн. з ПДВ 20% (п.3.1. договору поставки).

Відповідно до п.п. 5.1., 5.2. договору постави постачальник протягом 10 робочих днів з дня отримання рознарядки покупця на поставку конкретної партії товару, поставляє покупцю товар у повній відповідності до наданої рознарядки. Моментом поставки товару вважається його одержання покупцем з оформленням прибуткових документів на складі покупця. Рознарядка покупця на поставку конкретної партії товару надсилається постачальнику засобами факсимільного зв'язку. постачальник не пізніше ніж за 24 години до моменту прибуття товару до місця поставки повідомляє про це покупця засобами факсимільного зв'язку.

Відповідно до п. 7.2. договору поставки за порушення постачальником строку виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Пунктом 10.1. договору поставки передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2016 року але у будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Під час дії договору поставки між сторонами були укладені три додаткові угоди, в яких сторони викладали Специфікацію, що є додатком №1 до договору, в новій редакції.

За твердженням позивача, ним на виконання умов договору поставки було надіслано відповідачу дві рознарядки з переліком необхідної товару - підшипників за кількістю та видами, а саме:

- рознарядка №205-63/1697 від 23 серпня 2016 року, яка була надіслана засобами електронного зв'язку на електрону адресу: ;

- рознарядка №205-63/1942 від 23 вересня 2016 року, яка була надіслана 23 вересня 2016 року о 14:24 год. на електрону адресу: та засобами факсимільного зв'язку за номером телефону 97161465.

Позивач зазначає, що відповідач зобов'язання з поставки визначеного у рознарядках товару виконав не в повному обсязі та з порушенням обумовлених у договорі строків поставки, у зв'язку з чим ним відповідно до п. 7.2. договору за прострочення поставки товару було нараховано пеню та штраф, у зв'язку з чим 29 листопада 2016 року направлено відповідачу претензію № 6478/12/102/16 від 28 листопада 2016 року з вимогою перерахувати нараховані штрафні санкції на рахунок позивача.

Однак позивач вимоги претензії не задовольнив, штрафні санкції не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача до господарського суду Одеської області з позовом у даній справі.

Відповідно до п. 1, п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Однак, прийняті судами попередніх інстанцій у даній справі рішення та постанова зазначеним вимогам не відповідають з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) в зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Умови поставки товару встановлені сторонами в розділі 5 договору поставки, відповідно до п.п. 5.1., 5.2. якого постачальник протягом 10 робочих днів з дня отримання рознарядки Покупця на поставку конкретної партії товару, поставляє покупцю товар у повній відповідності до наданої рознарядки. Моментом поставки товару вважається його одержання покупцем з оформленням прибуткових документів на складі покупця. Рознарядка Покупця на поставку конкретної партії товару надсилається Постачальнику засобами факсимільного зв'язку. Постачальник не пізніше ніж за 24 години до моменту прибуття товару до місця поставки повідомляє про це покупця засобами факсимільного зв'язку.

За твердженням позивача ним на виконання умов договору поставки були надіслані відповідачу засобами електронного зв'язку (на електронну адресу: ) рознарядки № 205-63/1697 від 23 серпня 2016 та № 205-63/1942 від 23 вересня 2016 року та остання рознарядка була також надіслана і засобами факсимільного зв'язку за телефоном: 97161465.

За висновком судів позивач не довів обставини надсилання позивачем відповідачу зазначених рознарядок, оскільки не надав доказів їх надсилання за телефоном, зазначеним постачальником в договорі поставки, доказів внесення сторонами змін до договору щодо іншого номеру телефону постачальника та зміни способу надіслання рознарядок засобами електронного зв'язку не надав.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок судів передчасним та таким, що зроблений з неповним дослідженням всіх обставин справи та доказів, що мають значення для правильного вирішення спору у даній справі.

Відповідно до умов укладеного між сторонами у справі договору поставки передумовою для поставки товару є надіслання покупцем постачальнику та отримання останнім рознарядки з переліком товару (підшипників) за видами та кількістю. Тобто постачальник має бути обізнаним про вид та кількість необхідного для поставки покупцю товару.

За твердженням позивача, відповідач на виконання рознарядок здійснив часткову поставку товару. В матеріалах справи містяться копії накладних № 366 від 25 серпня 2016 року, № 3828 від 02 вересня 2016 року, № 3859 від 05 вересня 2016 року, № 3959 від 08 вересня 2016 року, № 4016 від 12 вересня 2016 року, № 4516 від 10 жовтня 2016 року, № 5023 від 15 листопада 2016 року та № 5328 від 06 грудня 2016 року, товарно-транспортних накладних та приймальних актів з додатками, які підтверджують обставини поставки відповідачем конкретних видів та певної кількості підшипників позивачу, що свідчить про те, що відповідач був обізнаний про вид та кількість необхідного позивачу товару. Однак, наведеного не було прийнято судами попередніх інстанцій до уваги та зазначені докази не були досліджені судами на предмет відповідності найменування, виду на кількості поставленого товару заявці, зазначеній в спірних рознарядках, тобто не з'ясовано чи стосуються зазначені накладні спірних рознарядок.

Крім того, умови поставки товару, погоджені сторонами в договорі, не містять посилання на необхідність надіслання рознарядок саме на конкретний телефонний номер. Пункт 5.1.договору не містить чітко обумовленого номеру засобу зв'язку, на який повинна бути надіслана рознарядка.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рознарядка № 205-63/1942 від 23 вересня 2016 року була надіслана засобами факсимільного зв'язку за телефоном: 97161465 та на електронну адресу: . При цьому, суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги те, що зазначені номер телефону та адреса електронної пошти, на який було надіслано рознарядку, зазначено самим відповідачем в його товарно-розпорядчих документах, а саме: в накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей, копії яких наявні в матеріалах справи. З огляду на викладене висновок судів попередніх інстанцій про недоведеність надіслання позивачем відповідачу рознарядок є передчасним, оскільки суди не з'ясували належним чином чи належить зазначені номер телефону та електронна адреса відповідачу у справі, а висновок судів про відсутність в договорі таких даних постачальника не може свідчити про те, що рознарядки взагалі не надсилались постачальнику та ним не отримувались.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 78 ГПК України господарський суд приймає рішення про задоволення позову у разі визнання його відповідачем.

Однак, суди залишили поза увагою те, що відповідач у відзиві на позовну заяву письмо підтвердив факт отримання рознарядки № 205-63/1942 від 23 вересня 2016 року та поставки товару, зазначеного в цій рознарядці з простроченням строку поставки, тобто визнав позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання умов договору за рознарядкою № 205-63/1942. Таким чином, суди попередніх інстанцій незважаючи на часткове визнання відповідачем позову, відмовили повністю у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

В пункті 7.2. договору поставки сторони узгодили, що за порушення постачальником строку виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Таким чином, обставини порушення постачальником строків поставки товару не були з достовірністю досліджені судами попередніх інстанцій, суди не з'ясували на підставі яких рознарядок була здійснена відповідачем поставка конкретного переліку товару за видами та кількістю за накладними № 366 від 25 серпня 2016 року, № 3828 від 02 вересня 2016 року, № 3859 від 05 вересня 2016 року, № 3959 від 08 вересня 2016 року, № 4016 від 12 вересня 2016 року, № 4516 від 10 жовтня 2016 року, № 5023 від 15 листопада 2016 року та № 5328, чи мало місце прострочення такої поставки у разі встановлення обставин поставки товару за спірними рознарядками та чи обґрунтовано та арифметично правильно здійснено позивачем нарахування штрафних санкцій у справі.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що в порушення принципу повноти зазначені обставини не були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні оскаржуваних судових актів, у зв'язку з чим суди прийшли до передчасних висновків у справі.

Відповідно ст. 11110 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду чи постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Враховуючи викладене, постановлені судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, а тому вони підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно врахувати викладене, усунути допущені недоліки, всебічно і повно з'ясувати всі обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження обставин, що мають значення у справі, у разі необхідності - витребувати нові докази та правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини і в залежності від встановленого вирішити спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 25 квітня 2017 року та Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15 червня 2017 року у справі № 916/491/17 скасувати.

3. Справу № 916/491/17 передати на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий суддя І.А. Плюшко

Судді С.Р. Шевчук

М.М. Малетич