РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа № 918/154/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Коломис В.В. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Шолом С.В. - представник за довіреністю від 13.01.2017р.

від відповідача: Лазарчук Т.М. - представник за довіреністю від 04.05.2017р. №12

від третіх осіб:

- Кузнецовського МКП: не з'явився

- КП "Житлокомунсервіс": не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ, від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", м.Вараш Рівненської області

на рішення господарського суду Рівненської області

від 21.08.17 р. у справі № 918/154/17 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ, від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", м.Вараш Рівненської області

до Вараської міської ради Рівненської області, м.Вараш Рівненської області

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

- Кузнецовського міського комунального підприємства, м.Вараш Рівненської області

- Комунального підприємства "Житлокомунсервіс", м.Вараш Рівненської області

про визнання незаконним та сксування рішення органу місцевого самоврядування

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21.08.2017р. у справі №918/154/17 у задоволенні позову Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" до Вараської міської ради Рівненської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Кузнецовського міського комунального підприємства, Комунального підприємства "Житлокомунсервіс" про визнання незаконним та сксування рішення органу місцевого самоврядування - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, скаржник звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм чинного законодавства;

- покликається на те, що відмовляючи у задоволенні позову господарський суд послався на те, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність у Кузнецовського МКП належним чином оформленого права власності на житлові будинки, вказані у додатку до оспорюваного рішення міської ради. В той же час суд зазначає, що при закріпленні за Кузнецовським МКП на праві господарського відання майна, зокрема вказаних у додатку до оскаржуваного рішення житлових будинків, дане підприємство у встановленому законом порядку не набуло права власності на зазначене нерухоме майно, а лише отримало можливість здійснення своєї статутної діяльності для забезпечення потреб територіальної громади міста щодо надання послуг з обслуговування та ремонту житла, тощо. При цьому зауважує, що з вищевказаного висновку слідує те, що на думку господарського суду, органи державної виконавчої служби не мають права звертати стягнення на те майно боржника, яке належить йому на праві господарського відання, а звернення стягнення можливе лише на майно належне боржнику на праві власності. Не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що він прямо суперечить нормам матеріального права;

- обґрунтовує, що згідно законодавства Кузнецовське МКП, будучи комунальним унітарним підприємством, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому майном, в тому числі і тим, яке належить даному підприємству на праві господарського відання. Стверджує, що з огляду на це, та обставина хто є власником майна, переданого комунальному підприємству в господарське відання, не має в даному випадку ніякого правового значення, оскільки будь-яких обмежень щодо звернення стягнення на передане комунальному підприємству в господарське відання майно законодавство не містить. При цьому, для звернення стягнення на таке майно ніякої згоди від міської ради, як власника цього майна, не вимагається, оскільки відповідач дає згоду лише на розпорядження переданим в господарське відання майном, в той час як примусова реалізація не є розпорядженням майном в розумінні законодавства, а є примусовими заходами, які здійснюються без урахування волі власника;

- зазначає про те, що предметом поданого ВП "Рівненська АЕС" позову є оскарження рішення органу місцевого самоврядування. З огляду на це, вирішуючи дану справу господарський суд, на підставі поданих сторонами доказів, повинен був дати оцінку правомірності прийняття міською радою оскаржуваного рішення, предмет якого, на думку позивача, прямо суперечить приписам постанови державного виконавця;

- вказує, що в даному випадку, наявна в матеріалах справи постанова державного виконавця про складення арешту на майно Кузнецовського МКП була надана ВП "Рівненська АЕС" як доказ правомірності прийнятого міською радою рішення. З огляду на це, суд першої інстанції повинен був надати такому документу відповідну правову оцінку, враховуючи при цьому ті докази, що були надані стороною відповідача. При цьому, в обґрунтування своїх заперечень відповідач не надав жодних документів, які б спростовували правомірність прийняття державним виконавцем такої постанови;

- додає, що при цьому в рішенні суду зазначається про правомочність міської ради, як власника даного майна, розпоряджатися ним на власний розсуд, в тому числі і передавати таке майно. Проте такі висновки суду прямо суперечать положенням законодавства про виконавче провадження. Так, безумовно, орган місцевого самоврядування дійсно має право на те, аби вільно розпоряджатися належним територіальній громаді майном. Однак зрозумілим є й те, що таку свою правомочність міська рада повинна реалізовувати із урахуванням інших норм законодавства, зокрема Закону України "Про виконавче провадження", і якщо на комунальне майно накладено заборону на його передачу, то в першу чергу така заборона стосується саме міської ради, оскільки даний орган є єдиним хто має повноваження на таку передачу, адже самостійно, без згоди органу місцевого самоврядування, Кузнецовське МКП її здійснити не може;

- констатує, що в даному випадку у ВП "Рівненська АЕС" були наявні усі правові підстави для звернення до господарського суду із позовом про оскарження такого рішення міської ради, адже з огляду на зазначені обставини, воно прийняте в супереч положень законодавства та прямо порушує права та законні інтереси ВП "Рівненська АЕС", так як даним рішенням фактично зменшується обсяг арештованого майна Кузнецовського МКП. З огляду на це, висновок суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення міської ради не порушує прав та законних інтересів позивача не відповідає дійсним обставинам справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 03.10.2015р..

29.09.2017р. на поштову адресу суду від Кузнецовського міського комунального підприємства надійшла заява від 27.09.2017р. №961, в якій просить розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника останнього.

Представник скаржника в судовому засіданні 03.10.2017р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 21.08.2017р. у справі №918/154/17 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача у письмовому відзиві від 27.09.2017р. №448/02.3-27/04 на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 03.10.2017р. заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 21.08.2017р. у справі №918/154/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Треті особи не скористалися правом подачі письмових відзивів на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Кузнецовське міське комунальне підприємство в судове засідання 03.10.2017р. не з'явилося.

Комунальне підприємство "Житлокомунсервіс" в судове засідання 03.10.2017р. не з'явилося, про причини неявки суд не повідомило.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду представників третіх осіб, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою в.о. начальника Відділу Семенюка А.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.03.2016р. ВП №48876623 (а.с.17-20) прийнятою на підставі наказу господарського суду Рівненської області від 14.09.2015р. №918/915/15 про стягнення з Кузнецовського міського комунального підприємства на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" заборгованості за березень в сумі 2 509 711,42грн. 42 коп., 202 156,94грн. пені, 20 215,68грн. трьох процентів річних, 42 645,02грн. інфляційних втрат, а всього на суму 2 774 729,06грн., було накладено арешт на майно Кузнецовського міського комунального підприємства, зокрема, на житлові будинки, визначені додатком до рішення Ради від 27.01.2017р. №513.

Також, вказаною постановою було накладено заборону здійснювати відчуження, передачу, або пошкодження цього майна.

В подальшому рішенням Кузнецовської міської ради Рівненської області від 27.01.2017р. №513 "Про передачу комунального майна" було вирішено передати комунальне майно, а саме: житлові будинки згідно з додатком, на баланс Комунальному підприємству "Житлокомунсервіс" Кузнецовської міської ради (а.с.11-16).

За вказаних обставин, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Вараської міської ради Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування (а.с.2-7).

Обґрунтовуючи позовну заяву, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" посилається на те, що 27.01.2017р. Кузнецовською міською радою Рівненської області було прийнято рішення №513 "Про передачу комунального майна", а саме: житлових будинків згідно з додатком до вказаного рішення. Оскільки вказане рішення, на думку позивача, було прийнято відповідачем з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та всупереч заборони на відчуження чи передачу вищезазначеного майна, встановленої постановою Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області від 16.03.2016р., позивач, посилаючись на ст.ст.386, 391, 393 Цивільного кодексу України, ст.ст.11, 52 Закону та ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", просить суд визнати незаконним та скасувати вищенаведене рішення відповідача.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 01.03.2017р. позовну заяву (суддя Андрійчук О.В.) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №918/154/17 та призначено її до розгляду. Одночасно вказаною ухвалою в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Кузнецовське міське комунальне підприємство та Комунальне підприємство "Житлокомунсервіс".

13.03.2017р. через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Кузнецовська міська рада на позовну заяву (а.с.31-34), в якому відповідач заперечив проти задоволення позову з огляду на те, що у Кузнецовського міського комунального підприємства відсутнє належним чином оформлене право власності на майно, наведене у оскаржуваному рішенні від 27.01.2017р. №513 "Про передачу комунального майна" та у додатку до нього, а Кузнецовська міська рада приймаючи спірне рішення не порушила права та охоронювані законом інтереси позивача як стягувача у виконавчому провадженні. Також, відповідач зазначив про відсутність порушення прав позивача прийняттям Кузнецовською міською радою оскаржуваного рішення.

27.03.2017р. до суду від відповідача на електронну адресу суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.51-52).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.04.2017р. (суддя Андрійчук О.В.) провадження у справі №918/154/17 було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі №817/14/17 за позовом заступника прокурора Рівненської області до Кузнецовської міської ради про скасування пункту рішення.

12.07.2017р. на адресу місцевого господарського суду від Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" надійшла заява про поновлення провадження у справі (а.с.127), в якому останній вказує, що 06.04.2017р. Рівненський окружний адміністративний суд прийняв постанову у справі №817/14/17, якою поданий заступником прокурора Рівненської області позов було задоволено. Зазначає, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень 07.06.2017р. зазначена постанова набрала законної сили. Таким чином, на даний час усунуто обставини, які зумовили зупинення провадження у даній справі.

Розпорядженням в.о. керівника від 12.07.2017р. №01-04/188/2017 у зв'язку із закінченням повноважень судді Андрійчук О.В. (закінчення п'ятирічного строку призначення вперше) та відповідно до пунктів 2.3.49-2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи № 918/154/17.

За результатами автоматичного розподілу справу № 918/154/17 передано на розгляд судді Політики Н.А..

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 13.07.2017р. справу №918/154/17 прийнято до провадження суддею Політикою Н.А., також провадження у справі поновлено та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 31.07.2017р. змінено найменування відповідача з Кузнецовської міської ради на Вараську міську раду.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 31.07.2017р. розгляд справи відкладено.

21.07.2017р. від позивача до господарського суду Рівненської області надійшло клопотання про приєднання рішення господарського суду від 13.06.2017р. у справі №918/309/17 до матеріалів справи (а.с.162-166).

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Рівненської області від 21.08.2017р. у справі №918/154/17 у задоволенні позову відмовлено (а.с.169-174).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вже зазначалось вище, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що рішення Кузнецовської міської ради Рівненської області від 27.01.2017р. №513 "Про передачу комунального майна" було прийнято відповідачем з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та всупереч заборони на відчуження чи передачу вищезазначеного майна, встановленої постановою Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області від 16.03.2016р., що порушує його права як стягувача у зведеному виконавчому провадженні ВП № 44201994.

В п.1 роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000р. №02-5/35 зазначено, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Відповідно до вказаних роз'яснень підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Згідно ст.1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Як передбачено ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

У відповідності до п.2.4 статуту Кузнецовського міського комунального підприємства, останнє користується правом господарського відання щодо закріпленого за ним майна.

Матеріали справи свідчать, що комунальне майно територіальної громади міста Кузнецовська закріплене за Кузнецовським міським комунальним підприємством на праві господарського відання.

Водночас слід звернути увагу не те, що при закріпленні майна, зокрема, житлових будинків згідно з додатком до спірного рішення, на праві господарського відання, Кузнецовське міське комунальне підприємство у встановленому законом порядку не набуло права власності на зазначене нерухоме майно, а лише отримало можливість здійснення своєї статутної діяльності для забезпечення потреб територіальної громади міста щодо надання послуг з обслуговування та ремонту житла, тощо.

За приписами ст.136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином вказане вище свідчать, що житловий фонд є комунальною власністю, питання відчуження якого вирішується виключно на пленарних засіданнях ради, тобто, передача житлового фонду на баланс комунального підприємства не змінює форми власності та не позбавляє власника можливості реалізувати усі правомочності власності щодо такого майна.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 382 ЦК України встановлено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об'єктами нерухомого майна.

У відповідності до п.6 ч.1 ст.1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Статтею 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно рішення Конституційного суду України у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_4 та інших громадян про офіційне тлумачення положень п.2 ст.10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень ст.ст.1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків), допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Відтак, приміщення загального користування є спільною сумісною власністю власників житлових квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків, право власності на квартири в житлових будинках належать особам, що оформили право власності на відповідні житлові квартири.

Слід відмітити, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про наявність у Кузнецовського міського комунального підприємства належним чином оформленого права власності на житлові будинки згідно з додатком до спірного рішення.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За приписами п.5, п.8 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

До виключної компетенції міської ради належить прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення (п.31 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відтак, вищенаведені повноваження, прямо передбачені чинним законодавством, і були реалізовані Кузнецовською міською радою Рівненської області шляхом прийняття оскаржуваного рішення від 27.01.2017р. №513 "Про передачу комунального майна", яким було вирішено передати житлові будинки згідно з додатком до нього на баланс Комунального підприємства "Житлокомунсервіс".

При цьому слід зазначити, що Кузнецовське міське комунальне підприємство (що є боржником у вказаному вище виконавчому провадженні), на майно якого накладено арешт постановою в.о. начальника Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Рівненській області 16.03.2016р., не є власником житлових будинків згідно з додатком до спірного рішення, а відтак приймаючи спірне рішення від 27.01.2017р. №513 Кузнецовська міська рада Рівненської області не порушила права та охоронювані законом інтереси позивача як стягувача у виконавчому провадженні.

В силу до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

У разі прийняття органом державної влади або органом місцевого самоврядування акта, що не відповідає законодавству, і порушує права чи законні інтереси суб'єкта господарювання, останній відповідно до ст.20 цього Кодексу має право звернутися до суду із заявою про визнання такого акта недійсним (ч.2 ст.249 ГК України).

Згідно ст.20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Оскільки підставою визнання незаконним та скасування нормативно-правовий акт або правовий акт індивідуальної дії органу місцевого самоврядування є обов'язкове порушення прав чи законних інтересів суб'єкта господарювання, не було доведено наявності тих обставин, з якими закон безпосередньо пов'язує можливість визнання недійсним та скасування оспорюваного рішення відповідача як органу місцевого самоврядування та враховуючи ті обставини, що позивачем у встановленому законом порядку не доведено належними та допустимими доказами порушення прав чи законних інтересів позивача, прийняттям оспорюваного рішення, слід дійти висновку про необґрунтованість вимог позивача.

Отже, враховуючи вище викладене в сукупності та зважаючи на те, що позивачем не було доведено суду належними і допустимим доказами тих обставин, на які останній покликається як на підставу своїх вимог до відповідача, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком господарського суду Рівненської області про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, у зв'язку з чим у позові Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", слід відмовити.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Інші доводи скаржника в апеляційній скарзі спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, рішення господарського суду Рівненської області від 21.08.2017р. у справі №918/154/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" - без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 21.08.2017р. у справі №918/154/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м.Київ, від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція", м.Вараш Рівненської області - без задоволення.

2. Справу №918/154/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Савченко Г.І.