КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа№ 910/8851/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорної Л.В.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання: Пугачовій А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 10.10.2017 року по справі №910/8851/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017

у справі №910/8851/17 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ"

до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Такіра"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договору відступлення прав вимоги укладеним

ВСТАНОВИВ:

Приватний навчально - виховний комплекс "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" (надалі - "позивач") звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (надалі - "відповідач") про визнання договору про відступлення прав вимоги укладеним.

21.06.2017 року через загальний відділ діловодства суду першої інстанції від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій просив господарський суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" укласти з Приватним навчально-виховним комплексом "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" договір про відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Такіра" за додатковим договором від 27.12.2011 року до кредитного договору №93/07/00-KL від 10.04.2007 року в редакції договору про відступлення права вимоги №2, направленій 14.11.2016 року. (т. 1 а/с 64)

Місцевий господарський суд, прийняв заяву позивача та подальший розгляд справи здійснював з її врахуванням.

В подальшому, 11.07.2017 року через загальний відділ діловодства господарського суду від позивача надійшла ще одна заява про зміну предмету позову, якою останній просив суд визнати укладеним Договір про відступлення прав вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Такіра" за додатковим договором від 27.12.2011 року до кредитного договору №93/07/00-KL від 10.04.2007 року в редакції договору про відступлення права вимоги №2, яка була підписана Приватним навчально-виховним комплексом "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такіра" 14.11.2016 року.

Суд першої інстанції, розглянув зазначену заяву про зміну предмету позову, визнав її такою, що відповідає нормам процесуального права, та подальший розгляд справи здійснював з її врахуванням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 по справі №910/8851/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції від 26.07.2017, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, у доводах апеляційного оскарження позивач стверджує про порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, скаржник посилається на порушення ст. 181 Господарського кодексу України, 638, 641 ЦК України та наголошує, що прийняття банком пропозиції, свідчить про укладення між сторонами договору про відступлення права вимоги у відповідності до ст. 181 ГК України. При цьому, скаржник звертає увагу на те, що вперше лист із прийняттям пропозиції відповідача було направлено та одержано відповідачем ще до початку процедури ліквідації, при цьому, позивач посилається на листи від 26.02.2015 №10 і №2. (т. 1 а/с 92, 92) Також у апеляційній скарзі, позивач стверджує про безпідставність не застосування до даних спірних правовідносин ч. 6, 13 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзивах просять колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Такіра" не скористалося своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 96 ГПК України, та не надало колегії суддів письмовий відзив на скаргу позивача, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Такіра" під час судового засідання від 10.10.2017 просив колегію суддів апеляційну скаргу позивача задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 по справі №910/8851/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов.

10.10.2017 через відділ документального забезпечення суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Такіра" надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду справи №910/13238/17, яка перебуває в провадженні Господарського суду міста Києва на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК України.

В обґрунтування зазначеного клопотання третя особа посилалась на те, що у справі №910/13238/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Такіра" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про тлумачення умов договору судом будуть вирішуватись питання, що стосуються, як видачі кредиту позичальнику, так і загального обсягу заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк" із врахуванням п. 3.1 та пп. 3.3.12 Кредитного договору, результати розгляду якої можуть вплинути на суть розгляду даної справи.

Представник Приватного навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" підтримав зазначене клопотання третьої особи, просив зупинити розгляд даної справи.

Представники банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заперечували проти задоволення цього клопотання, наголошували на відсутності підстав зупинення розгляду даної справи, оскільки справа №910/13238/17 жодним чином не вплине на суть перегляду даної справи.

У відповідності до ч.1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Згідно абз. 2 п. 3.16 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу судами першої інстанції" пов'язаною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні дане клопотання третьої особи, та заслухавши представників сторін, дійшла висновку відмовити в його задоволенні, оскільки третьою особою не доведено та необґрунтовано неможливість розгляду даної справи без вирішення господарським судом справи №910/13238/17 та їх взаємопов'язаність; зазначені третьою особою обставини не впливають на самостійне встановлення всіх істотних обставин при розгляді даної справи, і в залежності від встановленого вирішити цей спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Приватного навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 по даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.04.2007 року між АКБ "Форум" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такіра" (Позичальник) було укладено Кредитний договір №93/07/00-/KL, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії для придбання та ремонту будівлі і поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 1800000 доларів США.

14.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Банк Форум" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено Договір про відступлення права вимоги (про заміну кредитора у зобов'язанні), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. за реєстровим №5209, за яким Первісний кредитор відступив Новому кредитору права вимоги до боржника за Кредитним договором №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року.

27.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такіра" (Позичальник) було укладено Додатковий договір до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, яким доповнили пп. 3.3.12 п.3.3 статті 3 договору пп.3.3.12.8: "до 13.12.2016 року залучити юридичну особу, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9446000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)"; доповнили п.3.1 ст.1 договору пп.3.1.2: "Кредитор зобов'язується відступити право вимоги за цим Договором та договорами забезпечення юридичній особі, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим Договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9446000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)".

14.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Такіра" й Приватний навчально - виховний комплекс "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" звернулись до відповідача листом №21 про виконання умов Додаткового договору від 27.12.2011 року до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, направивши три примірники підписаного з їх сторони проекту договору про відступлення права вимоги №2, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 14.11.2016 року та фіскальним чеком від 14.11.2016 року.

У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" листом №9938 від 13.12.2016 року повідомило, що у зв'язку із здійсненням ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" укладення договору про відступлення права вимоги поза межами встановленої процедури відчуження майнових прав є порушенням Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позивач, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Такіра" залучило в якості юридичної особи, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника, Приватний навчально - виховний комплекс "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ". Листами від 26.02.2015 року, від 14.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Такіра" й Приватний навчально - виховний комплекс "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" звернулись до відповідача з проектом договору про відступлення права вимоги №2, скріпленого печатками підприємств, проте відповідач відмовився виконати взяті на себе зобов'язання. За наведених підстав, позивач просив суд визнати укладеним договір про відступлення права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю "Такіра" за додатковим договором від 27.12.2011 року до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Приватним навчально - виховним комплексом "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" в редакції договору про відступлення права вимоги №2, яка була підписана Товариством з обмеженою відповідальністю "Такіра" та Приватним навчально - виховним комплексом "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" 14.11.2016 року, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 11.07.2017 року, яка прийнята судом до розгляду.

Місцевий господарський суд, дослідивши матеріали даної справи, взявши до уваги доводи та заперечення сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до норми 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, є визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. (стаття 181 Господарського кодексу України)

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше, як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Такіра" (Позичальник) було укладено Додатковий договір до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, яким сторони доповнили пп.3.3.12 п.3.3 статті 3 договору пп.3.3.12.8: "до 13.12.2016 року залучити юридичну особу, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9446000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)"; доповнили п.3.1 ст.1 договору пп.3.1.2: "Кредитор зобов'язується відступити право вимоги за цим Договором та договорами забезпечення юридичній особі, яка здійснить викуп заборгованості Позичальника за цим Договором за ціною, що дорівнює різниці ціни права вимоги, встановленої Договором про відступлення права вимоги 9 446 000 грн. 00 коп. та сум, які будуть сплачені Позичальником в рахунок погашення кредиту (за виключенням тих, що спрямовані на погашення відсотків, нарахованих кредитором з моменту підписання договору про відступлення права вимоги)".

14.11.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Такіра" й Приватний навчально - виховний комплекс "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" звернулись до відповідача листом №21 про виконання умов Додаткового договору від 27.12.2011 року до Кредитного договору №93/07/00-/KL від 10.04.2007 року, направивши три примірники підписаного з їх сторони проекту договору про відступлення права вимоги №2, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 14.11.2016 року та фіскальним чеком від 14.11.2016 року.

У відповідь на вказаний лист Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" листом №9938 від 13.12.2016 року повідомило, що у зв'язку із здійсненням ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" укладення договору про відступлення права вимоги поза межами встановленої процедури відчуження майнових прав є порушенням Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ДЕЛЬТА БАНК" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку АТ "Дельта Банк", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 147 від 03 серпня 2015р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ "ДЕЛЬТА БАНК" до 02 жовтня 2015р. включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича до 02 жовтня 2015р. включно.

Далі, відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015р. № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою, а тому відповідно до норм статті 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує доказування.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини справи та вищезазначені норми чинного законодавства, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи позивача, з посиланням на норми зобов'язального права, оскільки в даному випадку до спірних правовідносин сторін підлягають застосуванню норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому, слід звернути увагу, що відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку, як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, будь - яких зобов'язань перед кредиторами, укладення договорів, тощо, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Правова позиція стосовно пріоритетності Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у правовідносинах під час введення тимчасової адміністрації/ліквідації банку, викладена у постановах Верховного суду України від 12.04.2017, від 07.06.2017.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку, як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 35 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження, як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації.

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. (стаття 36 Закону)

Пунктом 1 частини 2 статті 38 Закону передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку.

Слід звернути увагу, що пунктом 6 частини 2 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку, укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: 1) здійснює повноваження органів управління банку; 2) приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; 4) вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; 5) звільняє працівників банку відповідно до законодавства України про працю; 6) заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх; 7) передає у встановленому порядку на зберігання документи банку, що підлягають обов'язковому зберіганню; 8) здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону; 9) здійснює відчуження активів та/або зобов'язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом; 10) повертає ініціатору переказу кошти, що надійшли на кореспондентський рахунок банку для зарахування на поточні рахунки клієнтів банку або для виплати переказів протягом процедури ліквідації до дня відкриття банком накопичувального рахунка в Національному банку України (крім коштів, призначенням платежу за якими є погашення зобов'язань перед банком).

Фонд може здійснювати інші повноваження, що є необхідні для завершення процедури ліквідації банку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 50 Закону з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 895 від 02.06.2016 року було затверджено ліквідаційну масу ПАТ «Дельта банк».

Ствердження скаржника про безпідставне не застосування до даних спірних правовідносин ч. 6, 13 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме реалізацію майна шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі, не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

Як визначено ч. 3 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Частинами 3, 4 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зазначено, що саме фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Фонду заборонено відчужувати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду способу, порядку, складу та умов відчуження майна такого банку, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодження, а також у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 6, 7, 8 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду.

Виконавча дирекція Фонду приймає рішення про:

1) затвердження переліку майна банку, що не підлягає продажу;

2) об'єднання майна банку або кількох банків у пули та/або продаж окремих інвентарних об'єктів;

3) строки та заходи передпродажної підготовки майна;

4) затвердження умов відкритих торгів (у тому числі аукціонів, що проводяться за методами підвищення та/або зниження ціни і без обмеження мінімальної ціни продажу майна), зокрема розмірів гарантійного внеску, лота та кроку аукціону, порядку зниження ціни, встановлення або відмови від встановлення мінімальної ціни продажу;

5) обмеження загальної кількості відкритих торгів, на яких пропонуються до продажу одні й ті самі об'єкти або пули активів;

6) проведення відкритих торгів (аукціонів) уповноваженою особою Фонду або торговельним посередником, біржею тощо, у тому числі у разі продажу пулів активів, сформованих за рахунок майна кількох банків.

Частиною 13 ст. 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що на відкритих торгах без обмеження мінімальної ціни продажу або безпосередньо юридичній чи фізичній особі здійснюється продаж:

1) основних засобів, оціночна вартість яких не перевищує 10 мінімальних заробітних плат на день продажу;

2) малоцінних та швидкозношуваних предметів, необоротних активів банку тощо, балансова вартість яких за відповідною групою становить менше 10 мінімальних заробітних плат на день продажу, без проведення незалежної оцінки.

Таке майно може реалізовуватися безпосередньо Фондом або на комісійних умовах через організацію роздрібної торгівлі.

Відповідно до п. 5.11 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 року, визначено, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.

Тобто, в період ліквідації банку, відповідно до положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку від 05.07.2012, у даному випадку, реалізація його майна шляхом відступлення прав вимоги за кредитним договором може здійснюватись виключно шляхом відкритого аукціону, оскільки саме фонд затверджує способи та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси.

Враховуючи вищенаведене, відступлення права вимоги в порядку визначеному кредитним договором, після введення процедури ліквідації банку може бути порушенням ст.ст. 46, 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п. 5.11 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку від 05.07.2012.

Крім того, з огляду на зазначені норми спеціального закону, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта банк» не має необхідного обсягу повноважень для укладення правочину щодо відступлення права вимоги за Кредитним договором.

Доводи позивача про те, що лист позивача про відступлення права вимоги був направлений ще до початку запровадження процедури ліквідації також не спростовують необхідності дотримання банком вимог Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час здійснення ліквідації банку.

Інших доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування судового рішення по даній справі позивачем не наведено.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Приватного навчально - виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання договору про відступлення прав вимоги укладеним є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини другої ст. 129 Конституції України та статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги Приватного навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 49 ГПК України та судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного навчально-виховного комплексу "Дошкільний навчальний заклад-загальноосвітній навчальний заклад "ЯМБ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва 26.07.2017 №910/8851/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8851/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Л.В. Чорна

О.В. Тищенко