КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2017 р. Справа№ 910/902/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

за участю представників сторін:

згідно з протоколом судового засідання від 26.09.2017

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2017

у справі № 910/902/17 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод модифікованих жирів " (ідентифікаційний код 31400118)

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою попереднього засідання від 21.08.2017 затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю (далі за текстом - ТОВ) "Завод модифікованих жирів" на загальну суму грн. 22 коп. В тому числі, визнано кредиторами ТОВ "Завод модифікованих жирів" Публічне акціонерне товариство (далі за текстом - ПАТ) "Державний ощадний банк України" зокрема, кредитором першої черги: на суму 3200 грн. 00 коп. Також, визнано вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України", які забезпечені заставою майна боржника на суму грн. 04 коп. Відмовлено у визнанні кредиторських вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" до ТОВ "Завод модифікованих жирів" на суму 2511250 000 грн. 00 коп.

Вирішено інші процедурні питання пов`язані з подальшим розглядом справи.

Затверджуючи реєстр вимог кредиторів, зокрема в частині визнання кредиторських вимог апелянта, місцевий господарський суд виходив з того, що вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" до боржника є обґрунтованими, та такими, що забезпечені заставою майна боржника загальною вартістю грн 04 коп, оскільки Приватне акціонерне товариство (далі за текстом - ПрАТ) "Креатив" (майновим поручителе якого є боржник - ТОВ "Завод модифікованих жирів") не виконує умови договору кредитної лінії № 3, та має заборгованість перед кредитором в розмірі 195058201,51 дол. США, 13742512,49 Євро та 392386550,98 грн., судом визнано вимоги Публічного акціонерного товариства (далі за текстом - ПАТ) "Державний ощадний банк України" до боржника обґрунтованими, та такими, що забезпечені заставою майна боржника загальною вартістю грн. 04 коп.

В свою чергу, відмовляючи у задоволенні вимог апелянта в розмірі 2367250 грн 00 коп, які виникли згідно тверджень скаржника, у зв'язку з невиконанням боржником взятих на себе зобов'язань за контрактами поставки № 2415 від 14.06.2011 та № 87 від 27.12.2013. Місцевий господарський суд вмотивовував своє рішення тим, що кредитор вказував, що боржник має заборгованість за поставлений товар за контрактом № 2415 від 14.06.2011 в розмірі ,00 грн. та за контрактом № 87 від 27.12.2013 в розмірі 160000000,00 грн. При цьому, документів первинного бухгалтерського обліку, які б підтверджували поставку товару та наявність заборгованості боржника за цими контрактами кредитором до матеріалів справи не додано. Судом першої інстанції також враховано, що господарським судом Кіровоградської області було розглянуто вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" до ТОВ "Завод модифікованих жирів" про стягнення боргу за вказаними вище контрактами та відмовлено в задоволенні позовних вимог, зокрема рішенням господарського суду Кіровоградської області від 06.12.2016 у справі № 912/3484/16, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.04.2017 відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з боржника на користь кредитора грошових коштів за контрактом № 2415 від 14.06.2011, а також рішенням господарського суду Кіровоградської області від 07.11.2016 у справі № 912/2617/16, яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського від 21.03.2017 відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення з боржника на користь кредитора грошових коштів за контрактом № 87 від 27.12.2013.

Водночас, заявлені кредитором вимоги, які складають витрати зі сплати судового збору за звернення до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника на суму 3200 грн 00 коп судом першої інстанції включенню до реєстру вимог кредиторів боржника до першої черги.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою господарського суду першої інстанції, ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 55/2-04/1299/16272/2017-00/вих датованою 28.08.2017, в якій просить скасувати частково ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/902/17 в частині відмови у визнанні кредиторських вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" у розмірі грн. та прийняти нову ухвалу, якою визнати конкурсні вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі за текстом - ТОВ) "Завод модифікованих жирів" у розмірі 2 511 250 000 грн. та включити ці вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Завод модифікованих жирів".

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України", зазначає, що місцевим господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми матеріального та процесуального права, а саме суд першої інстанції не проаналізував наведені банком докази, не зазначив жодних правових підстав відхилення вказаних вимог, також, не врахував існування договірних відносин між ПАТ "Державний ощадний банк України", ТОВ "Завод модифікованих жирів" та ПрАТ "Креатив", не витребував у боржника чи розпорядника майна первинні бухгалтерські документи та інші додаткові докази здійснення поставок за контрактами чи їх відсутності, не досліджував факти часткової оплати поставок за контрактами.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.09.2017 апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/902/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Верховця А.А., суддів: Сотнікова С.В., Остапенка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 апеляційну скаргу ПАТ "Державний ощадний банк України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/902/17 прийнято до провадження та її розгляд призначено на 26.09.2017.

21.09.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярія суду) від ТОВ "Завод модифікованих жирів" надійшли заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких, боржник просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/902/17 залишити без змін.

25.09.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярія суду) від арбітражного керуючого (розпорядника майна) ТОВ "Завод модифікованих жирів" надійшли заперечення на апеляційну скаргу із проханням в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/902/17 залишити без змін.

В судовому засіданні 26.09.2017 представниками сторін надані усні пояснення по суті спору, відповіді на уточнюючі запитання суду, здійснено обмін репліками, згідно із протоколом судового засідання від 26.09.2017.

В судовому засіданні 26.09.2017 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги ПАТ "Державний ощадний банк України", перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду має бути залишена без змін, виходячи з наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Відповідно до вимог частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". В даному випадку вказаний Закон є спеціальним.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII (далі за текстом - Закон № 2343-12), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ст.ст. 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник в апеляційному порядку оскаржив ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у даній справі виключно в частині відмови у задоволенні кредиторських вимог ПАТ "Державний ощадний банк України" у розмірі грн та включення цих вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Завод модифікованих жирів".

У даній справі норми ст. 101 ГПК України повинні застосовуватись, судом апеляційної інстанції з урахування вимог ст. 4-1 цього Кодексу, тобто особливостей процедури банкрутства, відповідно до яких право суду апеляційної інстанції на перегляд судового рішення у справі про банкрутство в повному обсязі (незалежно від вимог апеляційної скарги) стосується виключно конкретного відокремленого провадження, а не судового акта в цілому. Зазначена правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України: від 22.02.2012 у справі № 50/1-б та від 18.11.2015 у справі № Б8/180-10.

У зв'язку з чим, а також з метою уникнення порушень прав учасників даної справи про банкрутство на її оскарження в іншій (неоскаржуваній) частині, ухвала попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 про затвердження реєстру вимог кредиторів ТОВ "Завод модифікованих жирів", підлягає перегляду виключно у частині тих грошових вимог, які є предметом апеляційного оскарження.

Статтею 106 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Місцевим господарським судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заявник звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - ТОВ "Завод модифікованих жирів".

Вмотивовуючи обґрунтованість зазначеної заяви заявник посилався на те, що ТОВ "Завод модифікованих жирів" має кредиторську заборгованість у сумі грн 50 коп і неспроможне її погасити.

Заявник звернувся до Господарського суду м. Києва з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника - ТОВ "Завод модифікованих жирів", оскільки останнє має кредиторську заборгованість у сумі грн 50 коп і неспроможне її погасити.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.02.2017 порушено провадження у справі № 910/902/17 про банкрутство ТОВ "Завод модифікованих жирів", введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Стрельченка Р.А.

Оголошення про порушення провадженняТОВ "Завод модифікованих жирів" оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 19.02.2017 за № 40499.

У встановлений ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" тридцятиденний строк від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство до Господарського суду м. Києва звернулись наступні кредитори з вимогами до боржника: ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" - з кредиторськими вимогами до боржника на суму грн. 71 коп.; ПрАТ "Креатив" - з кредиторськими вимогами до боржника на суму 89 894 693 грн 47 коп.; ПАТ "Державний ощадний банк України" - з кредиторськими вимогами до боржника на суму 2 511 250 000 грн 00 коп. та забезпечені заставою у розмірі 2 грн 04 коп.

Перевіряючи обґрунтованість кредиторських вимог ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" до боржника на суму грн 71 коп, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Матеріалами спави підтверджується та стронами не опротестовується, що між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", ПрАТ "Креатив", ПП "Еллада", ПАТ "Яготинське ХПП", ТОВ "Протеїн-Продакшн", ТОВ "Креатив Постач", ТОВ "Креатив Трейд" та боржником було укладено Генеральну кредитну угоду № 151308N2 від 17.11.2008.

В межах Генеральної угоди між ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" та ПрАТ "Креатив" укладено три кредитні договори: № 151214К12 від 10.06.2014, № 151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014 і № 151213К17 від 21.08.2013.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ПрАТ "Креатив" перед кредитором за вказаними кредитними договорами, було укладено договори поруки №151214Р18 від 30.07.2014 та №151213Р25 від 21.08.2013, за якими боржник зобов'язався солідарно відповідати перед ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" за своєчасне та повне виконання зобов'язань ПрАТ "Креатив".

На підставі зазначених кредитних договорів ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" надало ПрАТ "Креатив" кредитні кошти.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, станом на дату порушення провадження у справі про банкрутство, за кредитними договорами №151214К12 від 10.06.2014, №151214К16/ЕЕР-17-ЕХІМ від 19.09.2014, №151213К17 від 21.08.2013 існувала несплачена заборгованість.

Дослідивши наданий кредитором розрахунок заборгованості за кредитними договорами на суму ,71 грн, з урахуванням пені в розмірі 127192635,40 грн та судового збору в розмірі 414778,00 грн, сплаченого кредитором в судових справах № 912/163/16 та № 912/3136/16, апеляційний господарський суд, також, доходить висновку про обґрунтованість вказаної заборгованості.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимоги кредитора в розмірі 3200,00 грн. за сплату судового збору за звернення до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника.

Таким чином, на підставі доданих до заяви доказів та документів, що містяться в матеріалах справи, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість включення до вимог, заявлених ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" на загальну суму ,71 грн, до реєстру вимог кредиторів з віднесенням: 3200 грн 00 коп - до першої черги, грн 31 коп - до четвертої черги, 127192635 грн 40 коп - до шостої черги.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції з урахуванням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визнає підтвердженою та обґрунтованою заборгованість боржника перед ПрАТ "Креатив" на суму 89894693,47 грн, зважаючи на наступне.

Заявлені кредитором вимоги складають заборгованість боржника: за договором доручення на купівлю олії соняшникової нерафінованої № 2258 від 17.01.2011 - 8 739 773 грн. 84 коп.; за договором оренди майна № 2427 від 01.07.2011 - 7 798 743 грн. 39 коп.; за договором купівлі-продажу № 2430 від 01.07.2011 - 60 187 236 грн. 68 коп.; за договором на поставку товару № 2445 від 01.02.2012 - 8 198 674 грн. 80 коп.; за договором на поставку товару № 3516 від 31.12.2015 - 41 490 грн. 00 коп.; за договором № 21 від 01.03.2006 - 4 925 574 грн. 76 коп.

Наведений розмір заборгованості підтверджується доданими до заяви первинними бухгалтерськими документами, а також визнається боржником в повному обсязі.

Згідно з актами звірки взаєморозрахунків між кредитором та боржником за період з 31.12.2012 по 13.02.2017 в бухгалтерському обліку у боржника і кредитора обліковується вказана заборгованість.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку.

Дослідивши додані до заяви кредитора докази та матеріали справи, з урахуванням положення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарський суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом щодо обґрунтованості заявлених ПрАТ "Креатив" вимог та включення їх до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Завод модифікованих жирів" на загальну суму 89894693,47 грн з віднесенням: 3200 грн 00 коп - до першої черги, 89891493 грн 47 коп - до четвертої черги.

Заява ПАТ "Державний ощадний банк України" з грошовими вимогами до боржника Господарським судом міста Києва була задоволена частково: грошові вимоги банку, що забезпечені заставою майна боржника в розмірі 2 971518155,04 грн включені до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Завод модифікованих жирів»; у включені конкурсних грошових вимог банку в розмірі ,00 грн. до реєстру вимог кредиторів боржника судом відмовлено.

Кредиторські вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" в розмірі ,04 грн включено до реєстру кредиторів боржника з огляду на нижченаведене.

Між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПрАТ "Креатив" 12.04.2014 укладено договір кредитної лінії № 3 з максимальним лімітом кредитування 175 100 000,00 дол. США, з остаточним терміном повернення кредитних коштів 30.12.2017.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ПрАТ "Креатив" за договором кредитної лінії № 3, між боржником та кредитором укладено іпотечний договір № 7 від 28.04.2011, за яким боржник передав в іпотеку комплекс будівель І черги, що розташований в Кіровоградській області в м. Кропивницький, пр-т. Промисловий, 14.

Відповідно до умов вказаного договору іпотеки боржник та кредитор погодили вартість предмету іпотеки 37585097,00 дол США, що в гривневому еквіваленті на дату пред'явлення заяви кредитора становить ,71 грн.

Також, між боржником та кредитором укладено договір застави рухомого майна № 6 від 22.12.2010, за яким боржник передав в заставу рухоме майно, що знаходиться за адресою: Кіровоградській області в м. Кропивницький, пр-т. Промисловий, 14.

Відповідно до умов договору застави, договірна вартість рухомого майна становить 72 959 295,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті, на дату пред'явлення заяви з кредиторськими вимогами становить 1 961 201 882, 33 грн.

Враховуючи, що ПрАТ "Креатив" не виконує умови договору кредитної лінії № 3 та має заборгованість перед кредитором в розмірі 195 058 201,51 дол. США, 13742512,49 євро та 392 386 550,98 грн., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги ПАТ "Державний ощадний банк України" до боржника є обґрунтованими та такими, що забезпечені заставою майна боржника загальною вартістю 2 971 518 155 грн. 04 коп.

Щодо заявлених кредитором вимог на загальну суму ,00 грн, встановлено наступне.

Між ПАТ "Державний ощадний банк України" , ПрАТ «Креатив» та ТОВ «Креатив Агро» було укладено Генеральний кредитний договір № 2 від 12.04.2011, в рамках якого 12.04.2011 між Банком та ПрАТ «Креатив» було укладено договір кредитної лінії № 3 (далі - Кредитний договір № 3) з діючим лімітом кредитування 175 100 000 доларів США.

За умовами п. 2.2 Кредитного договору № 3 кредит надається у вигляді мультивалютної невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 30 грудня 2017 року (включно).

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором № 3, серед іншого, між банком та позичальником укладено договір застави майнових прав № 9 від 30.06.2011 (далі - Договір застави № 9).

Предметом застави за Договором застави № 9 є належне позичальнику на підставі договору на поставку товару № 2415 від 14.06.2011 (далі - Контракт № 2415), укладеного між ПрАТ «Креатив» та ТОВ «Завод модифікованих жирів», право вимагати від боржника здійснення платежів на користь позичальника за поставлені (або такі, що будуть поставлені) боржнику товари (виконані чи надані послуги), в розмірах та в строки, передбачені умовами Контракту № 2415.

За Кредитним договором № 3 ПАТ "Державний ощадний банк України" надано позичальнику транші у загальному розмірі 242205710,00 дол США та 11440000,00 євро (що підтверджується виписками з рахунків обліку заборгованості позичальника), з яких позичальником погашено відповідно 84392659,00 дол США та 479096,54 євро.

З 26.08.2015 позичальник не виконує належним чином зобов'язання за Кредитним договором № 3, у зв'язку з чим в останнього виникла прострочена заборгованість.

01.06.2016 банком на адресу ПрАТ «Креатив» було надіслано повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання за № 55/2-06/846 (отримано 06.06.2016) з одночасною реєстрацією звернення стягнення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та надано строк протягом 30 календарних днів з моменту направлення вказаного повідомлення сплатити прострочену заборгованість за Кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням ПрАТ «Креатив» повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, ПАТ "Державний ощадний банк України" 28.07.2016 в порядку п. 6.3 Договору застави № 9 направлено повідомлення (№55/2-01/1234 від 22.07.2016) на адресу ТОВ «Завод модифікованих жирів» про відступлення права вимоги за Контрактом № 2415, в якому останньому було запропоновано виконувати свої зобов'язання за Контрактом № 2415 в частині оплати за поставлені товари.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на положення ч. 4 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з яким, з дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь, на думку скаржника. У зв'язку з чим, на думку скаржника, з дня відправлення зазначеного вище повідомлення ПАТ "Державний ощадний банк України" набув права кредитора за Контрактом № 2415.

Відповідно до п. 1.1. Контракту № 2415 постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити замінник молочного жиру «Делікон ЗТЛ» в кількості 165 000,00 тон.

Загальна сума Контракту № 2415 складає ,00 грн (п. 1.2 Контракту).

У зв'язку із зазначеним, апелянт вважає, що банк як кредитор за Контрактом № 2415 має до боржника конкурсні вимоги у розмірі ,00 грн, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Крім того, між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПрАТ «Креатив» було укладено договір кредитної лінії № 1 від 14.01.2014, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування в розмірі 20 000 000 доларів США з остаточним терміном повернення кредитних коштів не пізніше у порядку та на умовах, визначених Кредитним договором № 1 (далі - Кредит).

З метою забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором № 1 між ПрАТ «Креатив» та банком укладено договір застави майнових прав № 3 від 15.01.2014 (далі - Договір застави № 3).

Предметом застави за вказаним договором є майнові права, що належать позичальнику - право вимоги від ТОВ «Завод модифікованих жирів» сплати на користь банку грошових коштів за поставлені (або такі, що будуть поставлені) ТОВ «Завод модифікованих жирів» товари в розмірах та в строки, передбачені умовами договору на поставку товару № 87 від 27.12.2013, укладеного між позичальником та ТОВ «Завод модифікованих жирів» (далі - Контракт № 87).

Відповідно до п.1.1. Контракту № 87, постачальник (ПрАТ «Креатив») зобов'язується поставити та передати у власність покупця (ТОВ «Завод модифікованих жирів»), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити олію соняшникову нерафіновану.

Загальна сума Контракту складає 160000000,00 грн з ПДВ ( п. 1.2 Контракту № 87).

У зв'язку з невиконанням ПрАТ «Креатив» зобов'язань за Кредитним договором № 1, банк набув права кредитора за Контрактом № 87. Таким чином, як зазначено в апеляційній скарзі, банк як кредитор за Контрактом № 87 має до боржника конкурсні вимоги у розмірі 160000000 гривень, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не проаналізував наведені банком докази, не зазначив жодних правових підстав відхилення вказаних вимог, також, не врахував існування договірних відносин між ПАТ "Державний ощадний банк України", ТОВ "Завод модифікованих жирів" та ПрАТ "Креатив, судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються нижчевикладеним.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В свою чергу, належних доказів таких як, зокрема видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, які б підтверджували, що постачальником було здійснено поставку товару, а боржником відповідний товар було прийнято, скаржником ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанцій надано не було.

Також, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про наявність заборгованості за контрактом № 2415 від 14.06.2011 та за контрактом № 87 від 27.12.2013, зокрема відображення вказаної заборгованості в балансовому обліку кредитора чи боржника.

Крім того, Господарський суд Кіровоградської області своїм рішенням у справі № 912/3484/16 від 06.12.2016 відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з боржника на користь кредитора грошових коштів за Контрактом № 2415.

Дане рішення переглянуто судом апеляційної інстанції та за результатами розгляду, залишено без змін.

Також, Господарський суд Кіровоградської області своїм рішенням у справі № 912/2617/16 від 07.11.2016 відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з боржника на користь кредитора грошових коштів за Контрактом № 87.

Дане рішення переглянуто судом апеляційної та касаційної інстанції і за результатами розгляду, залишено без змін.

Київським апеляційним господарським судом прийнято до уваги преюдиціальні факти встановлені в рішеннях Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/3484/16 від 06.12.21016 та у справі № 912/2617/16 від 07.11.2016 з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. В силу частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, згідно п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Таким чином, обставини встановлені в рішеннях Господарського суду Кіровоградської області від 06.12.21016 у справі № 912/3484/16 та від 07.11.2016 у справі № 912/2617/16, не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі не можуть йому суперечити.

Дослідивши надані до матеріалів справи докази скаржника, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що вони не доводять тих обставин, на які посилається апелянт.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не витребував у боржника чи розпорядника майна первинні бухгалтерські документи та інші додаткові докази здійснення поставок за контрактами чи їх відсутності та не досліджував факти часткової оплати поставок за контрактами, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 Господарського Процесуального Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу.

Однак, скаржником не надано жодних доказів, які б підтверджували здійснення поставки товару, а також, зокрема виписки з банківського рахунку чи інших доказів, з яких би вбачалося, що була здійснена часткова оплата поставок за вказаними в апеляційній скарзі контрактами.

Крім того, відповідно до положень ст. 38 ГПК та п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011, сторони у справі у разі неможливості самостійно надати докази вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів.

З огляду на викладене, суд відхиляє вищевказані доводи апелянта та вважає обґрунтованим часткове задоволення заяви ПАТ "Державний ощадний банк України" з грошовими вимогами до боржника.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо включення до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Завод модифікованих жирів» грошових вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в розмірі ,04 грн та відмові у включенні конкурсних грошових вимог банку в розмірі ,00 грн до реєстру вимог кредиторів боржника.

Водночас, заявлені кредитором вимоги, які складають витрати зі сплати судового збору за звернення до суду із заявою про визнання грошових вимог до боржника на суму 3200 грн 00 коп підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника до першої черги.

Отже, господарським судом в порядку ст.ст. 4, 43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суду констатує, що висновок суду першої інстанції, відповідає загальними вимогами процесуального права, передбаченими статтями 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, якими визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що в свою чергу, повною мірою, співвідноситься із забезпеченням права особи на справедливий суд, яке передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та включає зокрема і право на обґрунтоване рішення. Оскільки, лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27 вересня 2001 року).

При цьому, на думку колегії суддів, місцевий господарський суд діяв виключно в межах повноважень, встановлених нормами матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційна скарга ПАТ "Державний ощадний банк України" задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги ПАТ " Державний ощадний банк України", відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 44, 49, 99, 101-103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства " Державний ощадний банк України " на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.0.2017 у справі № 910/902/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2017 у справі № 910/902/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/902/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено та підписано 02.10.2017.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко