ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Справа № 917/2003/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Національного банку України
на рішення та постановугосподарського суду Полтавської області від 14.02.2017 Харківського апеляційного господарського суду від 15.05.2017
у справі№ 917/2003/16 господарського суду Полтавської області
за позовомНаціонального банку України
доПублічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
прозобов'язання перерахувати грошові кошти у сумі 4 375 065,70 грн.,
за участю представників:
від позивачаГузієнко Я.М.
від відповідачане з'явився
від третьої особиКостюченко І.В.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" (далі - ПАТ "АВТОКРАЗБАНК") в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "АВТОКРАЗБАНК" про зобов'язання відповідача перерахувати на користь позивача кошти, які надійшли від погашення позичальниками (фінансовими та майновими поручителями) заборгованості за заставленими кредитами, згідно з договором застави майнових прав № 1 від 17.03.2014 у загальній сумі 4 375 065,70 грн., розрахованої станом на 17.10.2016.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 19.12.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі за № 917/2003/16 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.02.2017 у справі № 917/2003/16 (суддя Тимощенко О.М.) у задоволенні позовних вимог НБУ відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 (колегія суддів у складі: Білецька А.М. - головуючий, Гребенюк Н.В., Медуниця О.Є.) рішення господарського суду Полтавської області від 14.02.2017 у справі № 917/2003/16 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Полтавської області від 14.02.2017 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 у справі № 917/2003/16, НБУ звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати зазначені судові акти повністю і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 13.09.2017 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу НБУ до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 03.10.2017 о 10 год. 20 хв.

У відзивах на касаційну скаргу позивача, які надійшли через канцелярію Вищого господарського суду України 03.10.2017 до початку судового засідання, відповідач та третя особа проти касаційної скарги заперечують і просять суд залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористався.

Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 17.03.2014 між позивачем (Кредитор) та відповідачем (Позичальник) було укладено кредитний договір № 1 (системний номер ID 0 в САП НБУ) (далі - Кредитний договір № 1), відповідно до умов якого Кредитор надає Позичальнику кредит для збереження ліквідності в сумі 52 000 000,00 грн. на строк з 17.03.2014 до 12.03.2015.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ПАТ "АВТОКРАЗБАНК" за вказаним договором, 17.03.2014 між позивачем (Заставодержатель) та відповідачем (Заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 1 (далі - Договір застави), за яким позивачу передаються в заставу майнові права за укладеними відповідачем кредитними договорами з юридичними та фізичними особами, перелік яких наведено у додатку № 1 до Договору застави.

На підставі постанови Правління НБУ від 30.05.2014 № 320 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 30.05.2014 № 40 про запровадження в ПАТ "АВТОКРАЗБАНК" з 30.05.2014 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 28.08.2014 № 537 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 29.08.2014 № 76 "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "АВТОКРАЗБАНК" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "АВТОКРАЗБАНК" строком на 1 рік з 29.08.2014 по 29.08.2015 включно.

23.07.2015 виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 141 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ "АВТОКРАЗБАНК" на 1 рік до 29.08.2016 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11.08.2016 № 1476 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "АВТОКРАЗБАНК" на один рік до 29.08.2017 включно та продовжено повноваження ліквідатора ПАТ "АВТОКРАЗБАНК" Костенка Ігоря Івановича на один рік до 29.08.2017 включно.

03.09.2014 НБУ звернувся до відповідача із заявою № 03-054/3696 про кредиторські вимоги НБУ до ПАТ "АВТОКРАЗБАНК", серед яких були заявлені й вимоги за Кредитним договором, який забезпечено Договором застави, про що зазначено у позовній заяві.

03.08.2016 позивачу надійшло підтвердження відповідача, відповідно до якого уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "АВТОКРАЗБАНК" акцептовано кредиторські вимоги НБУ; виконавча дирекція Фонду своїм рішенням від 01.12.2014 затвердила реєстр акцептованих вимог кредиторів, у тому числі НБУ.

Вважаючи, що у зв'язку з одержанням відповідачем від позичальників (фінансових та майнових поручителів) коштів у рахунок погашення заборгованості за заставленими кредитами, такі кошти мають бути використані для позачергового задоволення вимог заставодержателя, НБУ звернувся з даним позовом.

Відповідно до ст. 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким, згідно зі ст. 1 вказаного Закону, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (ч. 3 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Згідно зі ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у редакції, чинній на початок ліквідації, Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відомості про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду повинні містити:

1) найменування та інші реквізити банку, що ліквідується;

2) дату та номер рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) дату та номер рішення виконавчої дирекції Фонду про призначення уповноваженої особи Фонду;

4) прізвище, ім'я та по батькові уповноваженої особи Фонду;

5) інформацію про місце та строк приймання вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду в семиденний строк з дати прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку розміщує оголошення, що містить відомості про ліквідацію банку відповідно до частини третьої цієї статті, в усіх приміщеннях банку, в яких здійснюється обслуговування клієнтів.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, встановлено, що уповноважена особа Фонду з дня свого призначення складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Згідно з ч.ч. 1-6 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів уповноважена особа Фонду сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті Фонду, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Відповідно до приписів ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, встановленій частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом.

У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку.

У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Таким чином, задоволення вимог кредиторів кожної черги має здійснюватись уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку у порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, оскільки виконавча дирекція Фонду затвердила реєстр акцептованих вимог кредиторів, до яких включений НБУ, вимоги останнього у розмірі 4 375 065,70 грн. підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої вищезгаданим Законом.

При цьому, як встановлено апеляційним господарським судом, включення вимог позивача до акцептованого реєстру вимог кредиторів, виходячи з позовної заяви, визнається самим позивачем.

Відповідно до п.п. 6.6, 6.7 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 05.07.2012 № 2 (далі - Положення), уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку здійснює задоволення вимог кредиторів кожної черги за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду. У рішенні виконавчої дирекції Фонду про погодження задоволення вимог кредиторів банку мають зазначатися назва черги кредиторів неплатоспроможного банку; загальна сума виплат; кількість кредиторів; порядок та строк виконання розрахунків.

Як встановили господарські суди попередніх інстанцій, суду не подано доказів прийняття виконавчою дирекцією Фонду такого рішення про погодження. Разом з тим, у своїх поясненнях відповідач і третя особа підтвердили, що всі грошові кошти, які надійшли від боржників, обліковуються на окремому аналітичному рахунку, як це передбачено п. 2.21 глави 2 розділу V Положення, та будуть спрямовані на задоволення вимог НБУ як кредитора після відповідного погодження з виконавчою дирекцією Фонду.

За доводами позивача, вимоги НБУ забезпечені заставою, а тому мають бути задоволені позачергово.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що задоволення забезпечених заставою кредиторських вимог позивача має здійснюватись у порядку, визначеному спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зокрема, статтею 52 цього Закону, оскільки застосування цього Закону є пріоритетним по відношенню до Закону України "Про заставу".

Крім того, слід зазначити, що стягнення коштів з банку, який перебуває в стані припинення, поза процедурою та порядком, встановленими положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", є неможливим, оскільки запровадження у банку тимчасової адміністрації та ліквідації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Так, у постанові від 21.12.2016 у справі № 333/4924/15ц Верховний Суд України дійшов висновку, що стаття 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів. Таким чином, в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог до банку здійснюється в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених статтею 52 Закону, а також, що погашення вимог кредитора в порушення статті 52 Закону не допускається.

Також, як вірно зазначив господарський суд апеляційної інстанції, право застави, в силу приписів чинного цивільного законодавства України є правом на переважне задоволення права вимоги у випадку порушення основного зобов'язання. Разом з тим, позивачем заявлено вимоги саме про перерахування коштів, а не про задоволення вимог за рахунок предмета застави.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що господарські суди попередніх інстанцій, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх з урахуванням поданих сторонами доказів, яким надали необхідну оцінку, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і з наведенням відповідного мотивування, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову та правомірно відмовили у його задоволенні.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Відхиляючи скаргу, касаційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії" [ВП], заява № 30544/96).

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Такі рішення можуть бути скасовані лише у виняткових обставинах, а не тільки з метою одержання іншого рішення у справі (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14).

Твердження скаржника про порушення господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального права при прийнятті оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.05.2017 та рішення господарського суду Полтавської області від 14.02.2017 у справі № 917/2003/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук