ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2017 р. Справа № 911/804/17

Господарський суд Київської області у складі судді Яреми В.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО", Київська обл., с. Софіївська Борщагівка

про стягнення 14 324,25 гривень

за участю представників:

від позивача: Савчук І.С. (довіреність №170317 від 17.03.2017)

від відповідача: не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.03.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ» (далі - ТОВ «Торговий дім «НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ»/позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" (далі - ТОВ "ФРАМ КО"/відповідач) про стягнення з останнього 455 788,68 грн, з яких:

- 454 073,59 грн основного боргу за товар, поставлений згідно видаткових накладних №727 від 30.12.2016, №10 від 12.01.2017 та №16 від 18.01.2017 за договором поставки №4 від 30.12.2016;

- 165,97 грн 3% річних;

- 1 549,12 грн пені.

Відповідач позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.03.2017 за вищевказанами позовними матеріалами порушено провадження у справі №911/804/17, розгляд справи призначено на 03.04.2017.

У судових засіданнях 03.04.2017 та 18.04.2017 судом оголошувалась перерва до 18.04.2017 та 16.05.2017 відповідно.

Водночас, 18.04.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позивач, у зв'язку з частковим відступленням права грошової вимоги за договором поставки №4 від 30.12.2016, просив суд стягнути з відповідача 248 705,53 грн заборгованості, що складається з заборгованості за видатковими накладними:

- №727 від 30.12.2016 у розмірі 12 609,16 грн;

- №43 від 01.02.2017 у розмірі 53 887,36 грн;

- №56 від 14.02.2017 у розмірі 181 818,17 грн.

В подальшому, 15.05.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позивач, у зв'язку з частковим відступленням права грошової вимоги за договором поставки №4 від 30.12.2016, просив суд стягнути з відповідача 12 609,16 грн заборгованості за видатковою накладною №727 від 30.12.2016.

До того ж, 15.05.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якого позивач просив суд стягнути з відповідача 248 314, 69 грн заборгованості, що складається з заборгованості за видатковими накладними:

- №727 від 30.12.2016 у розмірі 12 609,16 грн;

- №43 від 01.02.2017 у розмірі 53 887,36 грн;

- №56 від 14.02.2017 у розмірі 181 818,17 грн.

Частиною 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до пп. 3.10., 3.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Так, початок розгляду даної справи по суті було розпочато в судовому засіданні 03.04.2017, що підтверджується протоколом судового засідання від 03.04.2017.

Водночас, як слідує зі змісту заяви про зменшення позовних вимог від 18.04.2017 та заяви про збільшення позовних вимог від 15.05.2017, позивачем додатково заявлено вимогу про стягнення у загальному 235 705,53 грн боргу, а саме: 53 887,36 грн за видатковою накладною №43 від 01.02.2017 та 181 818,17 грн за видатковою накладною №56 від 14.02.2017, вимоги про стягнення боргу за якими не були заявлені позивачем при зверненні до суду з позовом у первісній редакції.

З огляду наведеного, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про зменшення позовних вимог від 18.04.2017 та збільшення позовних вимог від 15.05.2017 за своєю правовою природою спрямовані на зміну предмету позову у даній справі після початку розгляду справи по суті.

Посилання ж позивача на те, що відповідне збільшення розміру позовних вимог не є зміною предмету та підстав позову судом оцінюються критично, оскільки вимоги за кожною з видаткових накладних є окремими вимогами із самостійними правовими підставами виникнення у відповідача обов'язку по оплаті поставленого за ними товару.

Пунктом 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про зменшення позовних вимог від 18.04.2017 та збільшення позовних вимог від 15.05.2017 в частині вимоги про стягнення з відповідача у загальному 235 705,53 грн боргу за видатковою накладною №43 від 01.02.2017 та видатковою накладною №56 від 14.02.2017 підлягають залишенню без розгляду в силу їх невідповідності вимогам ст. 22 ГПК України.

Заява ж позивача про зменшення позовних вимог від 15.05.2017 щодо стягнення з відповідача 12 609,16 грн заборгованості за видатковою накладною №727 від 30.12.2016 судом приймається до розгляду разом із первісно заявленими вимогами про стягнення з відповідача 165,97 грн 3% річних та 1 549,12 грн пені.

16.05.2017 через канцелярію господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ" про визнання недійсним договору поставки №4 від 30.12.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.05.2017 відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ" про визнання недійсним договору поставки №4 від 30.12.2016.

18.05.2017 від Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" надійшла апеляційна скарга на ухвалу господарського суду Київської області від 16.05.2017 про відмову в прийнятті зустрічної позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ" про визнання недійсним договору поставки №4 від 30.12.2016.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.05.2017 зупинено провадження в даній справі на час розгляду апеляційної скарги.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.08.2017 в справі №911/804/17 залишено без змін ухвалу господарського суду Київської області від 16.05.2017 в даній справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.09.2017 поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 18.09.2017.

Однак, у судове засідання 18.09.2017 представник відповідача не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016 між ТОВ «Торговий дім «НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ» (далі-постачальник) та ТОВ "ФРАМ КО" (далі - покупець) було укладено договір №4 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого за умовами даного договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупцю лікарські засоби у формі розчинів для інфузій, розчинів для ін'єкцій та емульсій для інфузій (далі - товар), згідно замовлень покупця за ціною та асортиментом, що вказані в рахунку-фактурі та/або у видатковій накладній, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до пп. 1.2., 4.2., 4.4. та 13.1. кількість товару, що поставляється за даним договором, визначається покупцем при замовленні товару та зазначається в накладних на окрему поставку товару.

Поставка товару здійснюється постачальником на склад покупця на умовах СРТ - Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 114 (Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року), які застосовуються з врахуванням внутрішньодержавного характеру даного договору.

Датою поставки вважається дата відвантаження постачальником товару покупцю.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 15.05.2017, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар вартістю 81 039,06 грн, що підтверджується скріпленою підписами та відбитками печаток сторін на видатковою накладною №727 від 30.12.2016. Копія відповідної видаткової накладної наявна в матеріалах справи. В підтвердження наявності повноважень представника відповідача на отримання товару за вищевказаною накладною суду надано копію довіреності №7К від 04.01.2017.

До того ж, як зауважив позивач, на виконання умов договору відповідачу було поставлено товар вартістю 160 431,61 грн, що підтверджується скріпленою підписами та відбитками печаток сторін на видатковою накладною №10 від 12.01.2017.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення першим умов договору, у тому числі відсутність заперечень щодо отримання товару за спірними накладними.

Відповідно до викладених позивачем у заяві про зменшення позовних вимог від 15.05.2017 пояснень, відповідач вартість поставленого товару за видатковою накладною №727 від 30.12.2016 оплатив частково у розмірі 43 214,57 грн, у той час як відповідно до договору про відступлення права вимоги №А7/17 від 04.04.2017 позивачем, як первісним кредитором, було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Аптека 7», як новому кредитору, право вимоги до відповідача за договором поставки №4 від 30.12.2016, зокрема за поставлений товар згідно видаткової накладної №727 від 30.12.2016 на суму 25 215,33 грн.

До того ж, відповідно до пояснень позивача, згідно договору про відступлення права вимоги №А338/17 від 04.04.2017 ним, як первісним кредитором, було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Аптека №338», як новому кредитору, право вимоги до відповідача за договором поставки №4 від 30.12.2016, зокрема за поставлений товар згідно видаткової накладної №10 від 12.01.2017 на суму 160 431,61 грн.

Втім, як зауважив позивач, решту вартості товару, поставленого за видатковою накладною №727 від 30.12.2016, у розмірі 12 609,16 грн відповідач не оплатив, а тому у нього виникла заборгованість перед ТОВ «Торговий дім «НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ» у розмірі 12 609,16 грн.

В підтвердження вищенаведених обставин позивачем надано суду копії платіжного доручення №18550014 від 20.02.2017, договору про відступлення права вимоги №А7/17 від 04.04.2017 та власну довідку за підписом директора товариства.

Таким чином, посилаючись на те, що відповідач розрахунки за переданий товар згідно договору не провів, позивач просить суд стягнути з ТОВ "ФРАМ КО", зокрема, 12 609,16 гривень заборгованості.

В обґрунтування викладених заперечень на позовну заяву ТОВ "ФРАМ КО" зазначило, що надані позивачем на підтвердження здійснення поставки товару видаткові накладні не відповідають встановленим законодавством вимогам, зокрема у них не вказано реквізитів договору та довіреностей на отримання відповідного товару.

До того ж, відповідач зазначив, що позивачем не надано довіреностей на отримання товару, вартість якого заявлена позивачем до стягнення, а також не надано доказів узгодження ціни поставленого товару за умовами п. 3.1. та п. 3.2. договору поставки №4 від 30.12.2016.

Дослідивши повно і всебічно матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив, що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до п. 5.3. договору покупець зобов'язується сплатити вартість товару в терміни, вказані у рахунках-фактурах та/або у видаткових накладних.

З огляду вищезазначеного, підписання відповідачем видаткової накладної №727 від 30.12.2016 без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого позивачем товару свідчить про прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, породжує для останнього обов'язок по оплаті відповідно отриманого товару у вказаній у відповідній видатковій накладній строк - до 28.02.2017 включно.

Доводи відповідача щодо невідповідності видаткових накладених вимогам закону, у тому числі щодо не зазначення в них реквізитів договору та довіреності на отримання відповідного товару, визнаються судом неспроможними, оскільки доказів укладення між сторонами даного спору інших договорів окрім договору поставки №4 від 30.12.2016 суду не надано, а повноваження представника відповідача на отримання товару за видатковою накладною №727 від 30.12.2016 підтверджені наявною в матеріалах справи копією довіреності №7К від 04.01.2017.

Відповідні обставини відповідач не заперечив та не спростував.

Посилання ж відповідача на відсутність доказів узгодження ціни поставленого товару за умовами п. 3.1. та п. 3.2. договору оцінюються судом критично, позаяк умовами відповідного правочину визначено, що ціна зазначається у видаткових накладних, а окремого порядку узгодження ціни договором не передбачено, у той час як в силу законодавчих приписів та умов договору обов'язок по оплаті отриманого товару не ставиться в залежність від попереднього узгодження ціни товару,

До того ж, погодження ціни товару, як і його фактична передача підтверджується підписаною видатковою накладною №727 від 30.12.2016, у той час як обставини отримання товару за відповідним первинно-обліковим документом відповідач не заперечував.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки станом на день прийняття рішення відповідач вартість переданого позивачем товару не оплатив, враховуючи арифметичну відповідність заявленої суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 12 609,16 грн заборгованості підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з останнього, зокрема, 1 549,12 грн пені, нарахованої:

- з 01.03.2017 по 17.03.2017 на 81 039,06 грн заборгованості за видатковою накладною №727 від 30.12.2016;

- з 14.03.2017 по 17.03.2017 на 160 431,61 грн заборгованості за видатковою накладною №10 від 12.01.2017.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що у разі порушення терміну оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику, за кожен день прострочення пеню, яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла протягом строку прострочення, від суми заборгованості.

Приписами ст. ст. 598, 599, 612 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1.9. постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як слідує з наданих позивачем письмових пояснень та відповідних доказів, вартість поставленого товару за видатковою накладною №727 від 30.12.2016 відповідач оплатив частково у розмірі 43 214,57 грн 20.02.2017, тобто до моменту виникнення у нього зобов'язання по оплаті товару за відповідною видатковою накладною.

Беручи до уваги наведені нормативні приписи, суд дійшов висновку про безпідставне нарахування пені на вартість товару за видатковою накладною №727 від 30.12.2016 у розмірі 43 214,57 грн, а тому здійснював обрахунок заявленої до стягнення суми пені:

- з 01.03.2017 по 17.03.2017 на 37 824,49 грн заборгованості за видатковою накладною №727 від 30.12.2016;

- з 14.03.2017 по 17.03.2017 на 160 431,61 грн заборгованості за видатковою накладною №10 від 12.01.2017.

Оскільки арифметично вірний розмір заявленої до стягнення пені, обрахований судом в межах вказаних позивачем періодів, з урахуванням законодавчих приписів та обставин справи, становить 985,55 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 549,12 грн пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 985,55 грн.

Водночас, при розгляді відповідної вимоги судом враховано, що умовами договорів про відступлення права вимоги №А7/17 від 04.04.2017 та №А338/17 від 04.04.2017, передбачено, що право вимагати оплати штрафних санкцій за несвоєчасну оплату за цим договором не передається.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 165,97 грн 3% річних, нарахованих:

- з 01.03.2017 по 17.03.2017 на 81 039,06 грн заборгованості за видатковою накладною №727 від 30.12.2016;

- з 14.03.2017 по 17.03.2017 на 160 431,61 грн заборгованості за видатковою накладною №10 від 12.01.2017.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду вищенаведеного, передбачені ст. 625 ЦК України проценти не є штрафними санкціями. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 у справі №6-49цс12 та постанові Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі №6-42цс11.

Водночас, відповідно до приписів ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як слідує зі змісту договорів про відступлення права вимоги №А7/17 від 04.04.2017 та №А338/17 від 04.04.2017, відповідно до яких було відступлено право вимоги боргу за товар, поставлений за видатковими накладними №727 від 30.12.2016 та №10 від 12.01.2017, умовами відповідних правочинів не передбачено застережень щодо права стягнення з боржника сум 3% річних та інфляційних втрат.

З огляду вищенаведеного, суд дійшов висновку, що право на стягнення 3% річних, нарахованих на заборгованість за видатковою накладною №727 від 30.12.2016 частково у розмірі 25 215,33 та на заборгованість за видатковою накладною №10 від 12.01.2017 у розмірі 160 431,61 грн, перейшло до нового кредитора разом з правом грошової вимоги боргу за відповідними видатковими накладними, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача сум 3% річних, нарахованих на відповідні суми боргу, є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищезазначені обставин, у тому числі щодо здійснення відповідачем часткових розрахунків, суд здійснював обрахунок заявленої до стягнення суми 3% річних з 01.03.2017 по 17.03.2017 на 12 609,16 грн заборгованості за видатковою накладною №727 від 30.12.2016.

Оскільки арифметично вірний розмір заявленої до стягнення 3% річних, обрахований судом в межах вказаного позивачем періоду, з урахуванням законодавчих приписів та обставин справи, становить 17,62 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 165,97 грн 3% річних підлягає частковому задоволенню у розмірі 17,62 грн.

Витрати по сплаті судового збору, визначеного з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 15.05.2017, у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 512, 514, 525, 526, 530, 598, 599, 612, 625, 692,712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 265, 230 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 114, ідентифікаційний код 39443405) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "НОВОФАРМ-БІОСИНТЕЗ" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 43-Б, ідентифікаційний код 31872661) 12 609 (дванадцять тисяч шістсот дев'ять) грн 16 коп. заборгованості, 985 (дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн 55 коп. пені, 17 (сімнадцять) грн 62 коп. 3% річних та 1 520 (одну тисячу п'ятсот двадцять) грн 43 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 04.10.2017.

Суддя В.А. Ярема