КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. Справа№ 910/23467/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі: Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача : Павлій А.Г.- за довіреністю;

від третьої особи-1: ОСОБА_3, ОСОБА_4 - за довіреністю.

від третьої особи-2: ОСОБА_3, ОСОБА_4 - за довіреністю.

від третьої особи-3: не з'явився;

від третьої особи-4: Задорожна Л.Г.- за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар ІР"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2017р.

у справі №910/23467/16 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроінвест"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар ІР"

третя особа 1 ОСОБА_6

третя особа 2 ОСОБА_7

третя особа 3 Суляєва Аделя Рашидівна

третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ-К".

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.05.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" звернулося у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСТАР ІР" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.05.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що нежитлові приміщення групи приміщень №5 загальною площею 155,8 кв.м. приміщення по частині МСК, площею 62,4 кв.м. в літ.А, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать на праві власності позивачу вибули з володіння учасників товариства за договором купівлі-продажу від 26 травня 2014 року який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" в особі директора ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСТАР ІР", не з їх волі. Директор ОСОБА_9 не мав відповідних повноважень на відчуження нежитлових приміщень.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.05.2017 року у справі № 910/23467/16 позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 26 травня 2014 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" в особі директора ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОСТАР ІР", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р., зареєстрований в реєстрі за № 1238. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОСТАР ІР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агростар ІР" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Скарга мотивована тим, що суд не дослідив оригінал спірного договору, а наявна копія після розділу 4 містить розділ 7; рішення суду у справі №910/29737/15 не встановлює беззаперечні обставини; висновки про підробленість протоколу загальних зборів ґрунтуються на припущеннях; суд прийняв рішення про права та обов'язки осіб, які не залучені до участі у справі; спірний договір виконаний та схвалений юридичною особою - позивачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2017 року прийнято апеляційну скаргу до провадження (склад суду, головуючий суддя: Власов Ю.Л., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.) та призначено її до розгляду на 11.07.2017.

03.07.2017 представником відповідача подано заяву про відвід колегії суддів.

06.07.2017 представник третіх осіб 1, 2 подав письмові пояснення, у яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

10.07.2017 представником відповідача подано клопотання про витребування у позивача оригіналу спірного договору та первинних бухгалтерських документів.

11.07.2017 представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що оригінал договору у позивача відсутній, однак ним та третьою особою 3 надані засвідчені копії спірного договору; рішеннями судів, які набрали законної сили, визнано недійсними загальні збори щодо призначення ОСОБА_9 директором товариства (позивача) та надання згоди на продаж приміщень; спірний договір укладено з метою позбавлення позивача майна;

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2017 у справі №910/23467/16 заяву ТОВ "АГРОСТАР ІР" про відвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Власова Ю.Л. суддів Андрієнка В.В., Буравльова С.І. залишено без задоволення. Задоволено заяву про самовідвід колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Власова Ю.Л. суддів Андрієнка В.В., Буравльова С.І. у справі №910/23467/16. Матеріали справи №910/23467/16 передано на повторний автоматизований розподіл для визначення складу суду.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/23467/16 у зв'язку із задоволенням заяви про самовідвід колегії суддів.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.07.2017 справу № 910/23467/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Агрикової О.В., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 року прийнято до провадження справу № 910/23467/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Зеленін В.О., судді: Агрикова О.В., Чорногуз М.Г.та призначено до розгляду на 31.07.2017.

24.07.2017 представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ-К".

24.07.2017 ОСОБА_10 (колишній директор відповідача) подав письмові пояснення щодо укладання спірного договору.

28.07.2017 представником третіх осіб 1,2 подано клопотання про витребування у відповідача оригіналу спірного договору.

28.07.2017 представником третіх осіб 1,2 подані заперечення проти клопотань представника відповідача від 10.07.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 року розгляд справи відкладено на 14.08.2017 року у зв'язку з залученням до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЛОРІЯ-К" та витребуванням додаткових доказів.

08.08.2017 ОСОБА_10 (колишній директор відповідача) подав письмові пояснення, у яких вказав, що оригінал спірного договору станом на 01.06.2014 загубився.

11.08.2017 представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

У зв'язку з перебування судді Агрикової О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) та судді Чорногуза М.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.08.2017 у справі № 910/23467/16 визначена колегія для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар ІР" у складі: головуючий суддя Зеленін В.О., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 року прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар ІР" до свого провадження (склад суду, головуючий суддя: Зеленін В.О., судді: Мартюк А.І., Зубець Л.П.)

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.08.2017 відкладено розгляд справи на 11.09.2017.

07.09.2017 третьою особою-4 подані пояснення щодо вимог апеляційної скарги, у яких вона підтримує апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

07.09.2017 третьою особою-4 подане клопотання про виклик у судове засідання, в порядку ст.30 ГПК України, посадових осіб позивача - генерального директора ОСОБА_11. та головного бухгалтера ТОВ "Інтерпродінвест" для дачі пояснень щодо виконання та схвалення спірного договору купівлі-продажу від 26 травня 2014 року.

07.09.2017 третьою особою-4 подано клопотання про витребування, в порядку ст. 38 ГПК України, додаткових доказів від позивача, Головного управління статистики у м.Києві та ДПІ у Дарницькому районі.

08.09.2017 представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.09.2017 відкладено розгляд справи на 02.10.2017.

02.10.2017 від представника третьої особи-4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

02.10.2017 від третьої особи 1 надійшли додаткові пояснення щодо обставин справи.

02.10.2017 від директора ТОВ "Інтерпродінвест" ОСОБА_11. надійшли пояснення щодо обставин справи.

02.10.2017 від третьої особи 2 надійшли пояснення, як від головного бухгалтера позивача у 2014 році, щодо обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 відкладено розгляд справи.

06.10.2017 представником третьої особи-4 подано клопотання про витребування, в порядку ст. 38 ГПК України, додаткових доказів від позивача, Головного управління статистики у м.Києві та ДПІ у Дарницькому районі.

09.10.2017 представником третіх осіб 1, 2 надійшли додаткові пояснення щодо обставин справи.

Представники позивача і третьої особи-3 у судове засідання не з'явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Неявка у судове засідання представників позивача і третьої особи-3 не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилався на те, що директор позивача мав повноваження на укладання спірного договору, вказав, що оригінал договору у відповідача відсутній, також, на запитання суду, не зміг пояснити порядок розрахунків за спірним договором.

Представники третіх осіб 1, 2 у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання третьої особи-4 про витребування доказів, також заперечили проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що протоколи зборів, на підставі яких укладений договір, визнані недійсними, розрахунки не проводились і схвалення правочину не відбулось.

Представник третьої особи 4 у судовому засіданні підтримала клопотання про витребування доказів, також підтримала апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши пояснення представників сторін і третіх осіб 1,2,4, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

26.05.2014 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпроінвест", як продавцем, в особі директора ОСОБА_9 та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Агростар ІР", як покупцем, в особі директора ОСОБА_10, було укладено договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р., зареєстрований в реєстрі за № 1238 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.2. договору, продавець зобов'язується передати у власність покупця нежитлові приміщення групи приміщень №5 загальною площею 155,8 кв.м. приміщення по частині МСК, площею 62,4 кв.м. в літ.А, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 218,2 кв.м.

Пунктом 2.1. договору передбачено, продаж майна за домовленістю сторін, вчиняється за 1 507 544,00 грн., які повністю оплачені покупцем продавцю до підписання цього договору, оплата вартості нерухомого майна здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом поповнення покупцем суми, вказаної у цьому пункті, на розрахунковий рахунок продавця до підписання цього договору.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Матеріали справи містять засвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Суляєвою А.Р. копію вказаного договору (том 1 а.с.168-169), який прошитий і пронумерований з іншими документами, які подавались нотаріусу при укладанні договору (том 1 а.с. 181 зворотній бік). При цьому згідно пояснень позивача і відповідача - оригінальні примірники договору у них відсутні.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не надано доказів того, що на рахунок позивача відповідно до п. 2 договору було перераховано грошові кошти у розмірі 1 507 544,00 грн.

Згідно Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ", затвердженого Зборами Учасників Товариства протокол № 11 від 01.12.2004, зареєстрованого Дарницькою районною у місті Києві державною адміністрацією 24.12.2004, номер запису 1000107 (надані - Статут), учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" (надалі - Товариство) є ОСОБА_6 (третя особа 1) з часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 190 000 грн., що складає 95% статутного капіталу Товариства, та ОСОБА_7 (третя особа 2), з часткою у статутному капіталі Товариства у розмірі 10 000 грн., що складає 5% статутного капіталу Товариства.

Згідно частини першої статті 58 Закону України "Про господарські товариства" вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Пунктом 11.4. Статуту передбачено, що обрання та відкликання членів виконавчого органу та ревізійної комісії, попереднє погодження умов договорів, що укладаються Товариством, зокрема, договорів про відчуження, заставу або надання в оренду строком більше як на три роки нерухомого майна, належить до виключної компетенції зборів учасників Товариства.

14.05.2006 загальні збори учасників ТОВ "Інтерпроінвест" у складі ОСОБА_6, ОСОБА_7 прийняли рішення про призначення з 15.05.2006 генеральним директором ОСОБА_11. В матеріалах справи відсутнє рішення про звільнення з посади генерального директора - ОСОБА_11.

На підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 25.11.2011, яке набрало законної сили 05.12.2011, Товариство є власником нежитлових приміщень групи приміщень № 5 загальною площею 155,80 кв.м., приміщення по частині МСК площею 62,40 кв.м. (в літ. А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 218,2 кв.м.

Проте, як стверджує позивач, учасникам Товариства ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стало відомо наступне:

28.01.2014 року відбулись загальні збори учасників Товариства (за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_7.), на яких було прийнято рішення, оформлені протоколом №3 від 28.01.2014, про звільнення з посади директора ТОВ "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" ОСОБА_11 з 28.01.2014, призначення на посаду директора ТОВ "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" ОСОБА_12 з 29.01.2014, внесення змін Товариства у відповідності із законодавством.

20.03.2014 року відбулись загальні збори учасників Товариства (за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_7.), на яких було прийнято рішення, оформлені протоколом №4 від 20.03.2014, про звільнення з посади директора ТОВ "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" ОСОБА_12 20.03.2014, призначення на посаду директора ТОВ "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" ОСОБА_9 з 21.03.2014, внесення відомостей про фізичних осіб-платників податків, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами.

24.03.2014 року відбулись загальні збори учасників Товариства (за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_7.), на яких було прийнято рішення, оформлені протоколом № 12 від 24.03.2014, про продаж нежитлових приміщень групи приміщень № 5 загальною площею 155,8 кв. м. приміщення по частині МСК, площею 62,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що належать на праві власності ТОВ "ІНТЕРПРОІНВЕСТ", про уповноваження генерального директора ТОВ "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" ОСОБА_9 на підписання Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, за ціну та на умовах йому відомих.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.11.2015 у справі №910/27858/15, яке набрало законної сили, визнано недійними рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" від 28.01.2014, оформлені протоколом № 3 від 28.01.2014 та рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" від 20.03.2014. оформлені протоколом № 4 від 20.03.2014.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі №910/29737/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017, отже набрало законної сили, визнано недійсними рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" від 24.03.2014, оформлені протоколом № 12 від 24.03.2014.

Господарський суд міста Києва у справах № 910/27858/15 та № 910/29737/15 встановив, що загальні збори учасників "ІНТЕРПРОІНВЕСТ" (за участі ОСОБА_6 та ОСОБА_7.) 28.01.2014, 20.03.2014, 24.03.2014 не скликались та не проводились, протоколи загальних зборів № 3 від 28.01.2014, № 4 від 20.03.2014, № 12 від 24.03.2014 підписано не ОСОБА_6 та не ОСОБА_7

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У зв'язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.05.2014, з посиланням на те, що він укладений з порушеннями ст. 203 ЦК України щодо вільного волевиявлення учасника правочину, а саме позивача, і відповідності такого правочину його внутрішній волі, а також відсутністю у ОСОБА_9 повноважень на укладення вказаного договору.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх доведеності і обґрунтованості.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору купівлі-продажу від 26.05.2014.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про визнання недійсним вказаного договору.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно з ч.1 ст.207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009р. визначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно із статтею 89 ГК України, управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства.

У відповідності до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно із статтею 145 ЦК України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників, при цьому, у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган, який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників.

Вказана норма також визначає, що компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються ЦК України, законодавством України та статутом товариства. При цьому, статутом товариства до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення будь-яких питань.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Відповідно до пункту 4 статті 66 ГК України, реалізація майнових прав підприємства здійснюється в порядку, встановленому ГК України та іншими законодавчими актами України.

Як на підставу для визнання договору недійсним позивач посилається на те, що відповідно до положень Статуту товариства (пп. "і" п.11.4, 11.6., 12.2 (е), 12.10) до виключної компетенції зборів учасників товариства належить попереднє погодження умов договорів, що укладаються товариством, зокрема договорів відчуження нерухомого майна, а також договорів з юридичною особою, учасником є директор товариства. При цьому сукупність приписів пунктів 11.4, 116, 12.2, 12.10 Статуту свідчать, що обмеження повноважень генерального директора на укладення договорів пов'язані саме з підпунктом "і" п.11.4 Статуту. Згідно з абзацом 2 п.12.11 Статуту дії, вчинені генеральним директором з перевищенням наданих йому повноважень, не породжують правових наслідків для товариства, якщо інше не передбачено законом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спірний договорів від імені позивача укладено ОСОБА_9 з ТОВ "Агростар ІР". При цьому, учасниками ТОВ "Агростар ІР" є ТОВ "КИЇВ ТОР ГРУП", в якому ОСОБА_9 є засновником та директором, та ТОВ "РІАЛ СТАР ЕСТЕЙТ", в якому ОСОБА_9 також є засновником та директором.

Таким чином, у відповідності до положень Статуту позивача, на укладення спірного договору відчуження майна була необхідна згода учасників товариства. Проте, рішеннями Господарського суду міста Києва у справі №910/29737/15 та у справі №910/27858/15, які набрали законної сили, було встановлено відсутність згоди учасників на укладення спірного договору та відсутність у ОСОБА_9 повноважень директора ТОВ "Інтерпроінвест". Відповідно до ст. 35 ГПК України вказані обставини мають преюдиціальне значення для даної справи.

Враховуючи викладене, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_9 при укладенні спірного договору не мав необхідного обсягу повноважень на укладання вказаного договору, що визначені Статутом товариства.

Також колегія суддів погоджується із висновком суду першої щодо відсутності наступного схваленнями спірного договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерпроінвест".

Так, відповідно до ст.241 ЦК України - правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують вчинення власне самим ТОВ "Інтерпроінвест", а не ОСОБА_9 дій направлених на виконання договору, а отже, його подальше схвалення.

Також колегією суддів враховується, що згідно з ч.3 ст.92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що при підписанні спірного договору, ОСОБА_9, не мав на це відповідних повноважень, передбачених Статутом товариства, тобто не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для здійснення такого правочину, а контрагент - відповідач, знав про обмеження повноважень цієї особи, оскільки, як зазначалось вище, директором та засновником товариств - учасників ТОВ "Агростар ІР" є на час укладання спірного договору був також ОСОБА_9 і згідно протоколу №22 загальних зборів учасників ТОВ "Агростар ІР" (том 1 а.с.172) приймалось рішення щодо укладення спірного договору.

Клопотання третьої особи 4 про витребування додаткових доказів (податкових декларацій за 2014, фінансової звітності за 2014 тощо) від позивача, Головного управління статистики у м.Києві та ДПІ у Дарницькому районі, відхиляється колегією суддів, оскільки складання вказаних документів ОСОБА_9 не може свідчити про схвалення правочину уповноваженим органом товариства.

З матеріалів справи також вбачається, що 12.06.2017, тобто через 17 днів після укладення спірного договору, ОСОБА_9 став директором ТОВ "Агростар ІР" і вже від імені вказаного товариства 31.07.2014 здійснив подальше відчуження спірного нерухомого майна.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спірний договір не відповідає вимогам законодавства та укладений з порушенням положень Статуту позивача, вимог пунктів 2, 3 статті 203 ЦК України, які передбачають необхідність наявності у особи, яка вчиняє правочин, необхідного обсягу цивільної дієздатності, та що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, що відповідно до пункту 1 статті 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.

Аналогічною є позиція Верховного Суду України, викладена у правовому висновку у справі № 6-62цс16 від 27 квітня 2016 року, відповідно до якого, з огляду на приписи статей 92, 203, 215 ЦК України, договір, укладений від імені юридичної особи її виконавчим органом (директором) з третьою особою, може бути визнаний недійсним із підстав порушення цим органом установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, якщо відповідні обмеження існували на момент укладення оспорюваного договору.

Окрім того, відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", припис абзацу першого частини третьої статті 92 ЦК України зобов'язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи не перевищувати своїх повноважень. Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним спірний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Колегією суддів також враховуються висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 13.09.2017 у справі №3-666гс-17, згідно яких, з огляду на загальні засади здійснення цивільних прав висновок про добросовісність поведінки третьої особи залежить від того, чи відповідало укладення договору її внутрішній волі, чи бажала третя особа реального настання правових наслідків, обумовлених договором, і чи настали такі наслідки насправді. Таким чином, підлягає оцінці не лише поведінка третьої особи до та в момент укладення оспорюваного договору, але й після його укладення. Зокрема необхідно встановити, чи виконала третя особа свої обов'язки за договором, в який спосіб у подальшому третя особа розпорядилася одержаним за оспорюваним договором майном, чи не було залучення третьої особи до участі в укладенні договору формальною дією, спрямованою на подальше відчуження предмета договору з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

У даній справі, як зазначено вище, відповідач не надав доказів виконання договору та сплати позивачу встановленої договором суми, а в подальшому одержане за спірним договором нерухоме майно було відчужено іншим особам.

Щодо посилань відповідача, як на підставу для скасування рішення, на те, що суд прийняв рішення про права та обов'язки осіб, які не залучені до участі у справі, то вони не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки резолютивна частина оскаржуваного рішення суду містить рішення лише щодо прав та обов'язків позивача і відповідача.

При цьому, відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", з урахуванням припису частини другої статті 104 ГПК не підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в разі незалучення ним до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо це не призвело до прийняття неправильного рішення.

Незалучення судом до участі у справі третьою особою ТОВ "Глорія-К" не призвело до прийняття неправильного рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 у справі №910/23467/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агростар ІР" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2017 у справі №910/23467/16 - без змін.

2. Матеріали справи №910/23467/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець