КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" жовтня 2017 р. Справа№ 910/28256/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від ТОВ «Завод будівельних матеріалів»:

ліквідатор Дерлюк В.Д. - посвідчення № 541 від 16.03.2013

Стецина І.В. - дов. б/н від 19.08.2017

від ПАТ «Альфа-Банк»: Кузьменко О.С. - дов. № 003046/16 від 10.10.2016

від ТОВ «Каховка «Маркет»: Ярошенко Д.В. - дов. б/н від 29.08.2016

від ТОВ «БУДХАУС»: Цвера І.С. дов. б/н від 20.03.2016

від ТОВ «Енерджи-продакт НК»: Цвера І.С. - дов. б/н від 21.04.2016

від ТОВ «Енерджи Продакт»: Соломенко О.Ю. - дов. б/н від 15.08.2017

від ОСОБА_9: ОСОБА_7. дов. № 2963 від 20.11.2014

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю

«Каховка «Маркет»

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 23.08.2017 (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка «Маркет»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.06.2014,

укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю

«Енерджи Продакт» та Товариством з обмеженою

відповідальністю «Завод будівельних матеріалів № 1»

в межах справи № 910/28256/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДХАУС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Завод будівельних матеріалів №1»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі № 910/28256/15 відмовлено в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка «Маркет» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.06.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод будівельних матеріалів № 1» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджи Продакт».

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, ТОВ «Каховка «Маркет» оскаржило її в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти постанову, якою визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23.06.2014, укладений між ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» та ТОВ «Енерджи Продакт». В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржувана ухвала винесена за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, відчуження майна ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» за спірним договором відбулося під час ліквідаційної процедури та з порушенням вимог ст.ст. 105, 110, 111, 203, 215 ЦК України, з метою ухилення від виконання зобов'язань перед кредиторами. На переконання апелянта, оспорюваний договір укладений особою, яка не мала повноважень на його укладення, адже станом на 20.06.2014 Шиян М.М. був ліквідатором товариства, а не його президентом, відтак видана ним довіреність на ОСОБА_11 не може підтверджувати повноваження представника юридичної особи, а всі вчинені ним від імені товариства дії не мають жодних правових наслідків. Крім цього, апелянт вказує на те, майно ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1», яке було предметом цього договору купівлі-продажу, відчужено за заниженою ціною, на момент такого відчуження діяли арешти щодо всього нерухомого майна боржника, накладені в рамках виконавчих проваджень ВП № 38880003 та ВП № 7229987. Згадані обставини, на думку апелянта, в розумінні ст. ст. 203, 215 ЦК України є безумовною підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 910/28256/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2017 апеляційну скаргу ТОВ «Каховка «Маркет» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі № 910/28256/15 прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 03.10.2017.

До початку судового засіданні надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги ТОВ «Каховка «Маркет», а від ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Енерджи Продакт» - відзиви на апеляційну скаргу.

В судове засідання апеляційної інстанції з'явились ліквідатор та представник ТОВ «Завод будівельних матеріалів», представники ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Каховка «Маркет», ТОВ «БУДХАУС», ТОВ «Енерджи-продакт НК», ТОВ «Енерджи Продакт» та ОСОБА_9, інші представники учасників провадження не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслали. Присутні в судовому засіданні ліквідатор та представник ТОВ «Завод будівельних матеріалів», представники ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Каховка «Маркет», ТОВ «БУДХАУС», ТОВ «Енерджи-продакт НК», ТОВ «Енерджи Продакт» та ОСОБА_9 не заперечували проти розгляду справи у відсутності представників інших учасників провадження.

Відповідно до ст. 99 ГПК України справи в апеляційній інстанції переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Оскільки явка в судове засідання інших учасників провадження обов'язковою не визнавалась, неявка їх представників не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний суд вважав за необхідне справу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Представник ТОВ «Каховка «Маркет» в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23.06.2014, укладений між ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» та ТОВ «Енерджи Продакт».

Представник ТОВ «БУДХАУС», ТОВ «Енерджи-продакт НК» та ОСОБА_9 підтримав вимоги апеляційної скарги ТОВ «Каховка «Маркет», просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23.06.2014, укладений між ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» та ТОВ «Енерджи Продакт».

Ліквідатор та представник ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1», представники ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Енерджи Продакт» в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечили, просили не брати її до уваги, відтак оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Заслухавши пояснення ліквідатора та представника ТОВ «Завод будівельних матеріалів», представників ПАТ «Альфа-Банк», ТОВ «Каховка «Маркет», ТОВ «БУДХАУС», ТОВ «Енерджи-продакт НК», ТОВ «Енерджи Продакт» та ОСОБА_9, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, в провадженні Господарського суду міста Києва на стадії ліквідаційної процедури знаходиться справа № 910/28256/15 за заявою ТОВ «БУДХАУС» про банкрутство ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» (ідентифікаційний код 35115625).

Повідомлення про визнання ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» банкрутом було оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 06.04.2016 за № 41878.

Постановою Господарського суду міста Києва від 30.03.2017 у справі № 910/28256/15 припинено процедуру розпорядження майном ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» (01001, м. Київ, вул. Софіївська, буд. 10, приміщення 4; ідентифікаційний код 35115625). Припинено повноваження розпорядника майна ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» арбітражного керуючого Дерлюка Василя Дмитровича. Визнано ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» банкрутом. Відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» арбітражного керуючого Дерлюка Василя Дмитровича.

29.06.2017 ТОВ «Каховка «Маркет» звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.06.2014, укладеного між ТОВ «Енерджи Продакт» та ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Л.І. Голій 23.06.2014 за реєстровим № 780. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що умови оспорюваного договору купівлі-продажу порушують його майнові права, як кредитора боржника, оскільки цим правочином виведено усі активи боржника для уникнення розрахунків з реальними кредиторами, а після його укладення у ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» фактично не залишилось майна, натомість стабільно зростав розмір кредиторської заборгованості, що стало причиною для порушення провадження у справі про банкрутство. За твердженнями заявника, спірний договір, в супереч приписів ч. 2 ст. 203, ст. 215 ЦК України, вчинений за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності у продавця, оскільки на момент видачі Шияном М.М. довіреності ОСОБА_11 та на момент продажу майна ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» вже перебувало в ліквідаційній процедурі, відповідно не мало права відчужувати своє майно, а ОСОБА_11, як представник за довіреністю, не мав належного обсягу дієздатності для вчинення такого правочину. Також на думку заявника, оспорюваний договір суперечить інтересам держави та суспільства, не спрямований на настання реальних наслідків, оскільки боржником були завідомо вчинені дії спрямовані на вилучення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи за рішенням засновників, відчужено майно боржника за цінами значно нижчими від ринкових, а також спірний правочин вчинено за наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заборони на відчуження майна у вигляді арештів.

Крім цього, заявник просив врахувати правову позицію Вищого господарського суду України у постанові від 01.08.2017 у даній справі, якою скасовано ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2017, які були винесені за результатами розгляду заяви ТОВ «Будхаус» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.06.2014 та якими було відмовлено в задоволенні цієї заяви. Переглядаючи законність згаданих судових рішень в касаційному порядку, Вищий господарський суд України встановив, що судами в повному обсязі не перевірено доводів та заперечень сторін щодо наявних заборон на відчуження всього нерухомого майна боржника, не досліджено обставин щодо підстав переходу права власності та не надано оцінки доводам заявника з приводу того, що оспорюваний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а на виведення активів з метою ухилення від розрахунків з кредиторами. Судами попередніх інстанцій належним чином також не перевірено наявності конфлікту інтересів, оскільки на момент відчуження нерухомого майна та основних засобів боржника ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» та ТОВ «Енерджи Продакт» мали одного і того ж директора та представників тощоб Таким чином, суди дійшли передчасного висновку щодо відсутності правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.06.2014, за умовами якого відчужено майно боржника - ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1».

Так, на підставі ч. 1 ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон про банкрутство) правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство загалом і за змістом зазначених вимог статті 20, вона є спеціальною по відношенню до загальних, встановлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

За приписами ч. 2 ст. 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України, відповідно до ч. 3 ст. 104 якого порядок припинення юридичної особи в процесі відновлення її платоспроможності або банкрутства встановлюється законом.

Таким чином, з огляду на положення статей 4, 104, 110-112 ЦК України, Закон про банкрутство є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участю боржника. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14.

Положеннями ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину на підставі ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Зобов'язанням згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч. 1 ст. 202 ЦК України). У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено матеріалами справи, 23.06.2014 між ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» (боржником, продавцем за договором) та ТОВ «Енерджи Продакт» (покупцем за договором) було укладено договір купівлі-продажу, за умовами п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець зобов'язався передати у власність покупця майно (об'єкти продажу), а саме нежитлову будівлю заводу загальною площею 1571,4 кв.м за адресою: Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 79; земельну ділянку площею 7,1757 га за адресою: Херсонська обл., м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 79; основні засоби, перелік яких викладений в додатку № 1 до згаданого договору, який є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити ціну об'єктів продажу.

Відповідно до ч. 2 п. 2.1 договору (з урахуванням додаткової угоди до договору від 23.06.2014) загальна ціна продажу майна боржника складає 140 000 000, 00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із оспорюванням заявником законності договору купівлі-продажу, зокрема, з огляду на відсутність у ОСОБА_11, як представника ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» за довіреністю, належного обсягу дієздатності для вчинення такого правочину. На переконання заявника, оскільки 20.06.2014 єдиним учасником боржника - Компанією Натавіль Лімітед було прийнято рішення про припинення боржника та призначення ліквідатором ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» Шияна М.М., станом на 20.06.2014 останній був ліквідатором товариства, а не його президентом, відтак видана ним 20.06.2014 довіреність на ОСОБА_11 не може підтверджувати повноважень останнього як представника ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1».

Водночас, як вбачається з протоколу загальних зборів ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» від 20.06.2014, а саме п. 3 протоколу, Шияна М.М. звільнено з посади президента Товариства з 22.06.2014, відповідно станом на 20.06.2014 Шиян М.М., як президент ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1», мав повноваження на видачу довіреності на представництво інтересів товариства й таке представництво не суперечить положенням ч. 1 ст. 238 ЦК України.

Крім цього, судом взято до уваги приписи абз. 2 ч. 12 ст. 36 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», відповідно до яких дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті її ліквідації є датою державної реєстрації припинення юридичної особи.

Таким чином, з моменту внесення державним реєстратором запису про рішення засновників щодо припинення юридичної особи, таке рішення набирає чинності і є підставою для початку проведення ліквідаційної процедури.

Як вбачається з пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій Л.І., якою було посвідчено спірний правочин, від імені та в інтересах ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1», як сторони оспорюваного договору купівлі-продажу, діяв громадянин України ОСОБА_11 на підставі довіреності, посвідченої 20.06.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим № 870.

Відповідно, обсяг правоздатності, дієздатності та повноваження представника ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» на вчинення цього правочину були перевірені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 при посвідченні довіреності від імені товариства за документами, які були надані нотаріусу для вчинення цієї нотаріальної дії.

На виконання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 перед посвідченням оспорюваного договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. була перевірена дійсність нотаріально посвідченої довіреності за Єдиним реєстром довіреностей, що підтверджується Повним витягом з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності) № 27012968 від 23.06.2014, а також здійснена перевірка правосуб'єктності ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» за актуальною інформацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за запитом № 18886414 від 23.06.2014, відповідно до якої відомості про перебування юридичної особи в процесі провадження у справі про банкрутство, ліквідацію, реорганізацію були відсутні.

З огляду на наведене, доводи заявника (апелянта) щодо відсутності у ОСОБА_11, як представника ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1» за довіреністю, належного обсягу дієздатності для вчинення оспорюваного правочину, як необґрунтовані та безпідставні не заслуговують на увагу.

Крім цього, за твердженнями заявника договір купівлі-продажу від 23.06.2014 суперечить інтересам держави та суспільства, не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Так, за договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

Як встановлено матеріалами справи, на виконання взятих на себе зобов'язань за спірним договором, ТОВ «Енерджи Продакт» сплатило продавцю (боржнику) за нежитлову будівлю заводу - 31 307 746, 00 грн., за земельну ділянку - 934 900, 00 грн. та за основні засоби - 107 757 354, 00 грн., всього 140 000 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями № 245 від 23.06.2014 та № 1314 від 23.06.2014.

Перед укладанням договору купівлі-продажу ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» та ТОВ «Енерджи Продакт» була проведена оцінка майна, за результатами якої складено відповідний звіт про оцінку майна та рецензію від 28.03.2014, згідно яких вартість майна склала 48 947 913,00 грн.

Заявник посилався на те, що реалізація майна боржника - ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» відбулася за цінами нижчими від ринкових, при цьому фактом заниження вартості нерухомого майна, на його думку, є оцінка нерухомого майна, зазначена в іпотечному договорі № 91/09 від 02.03.2009, зокрема п. 3.6, відповідно до якого предмет іпотеки оцінюється в розмірі 249 025 874, 00 грн., в тому числі об'єкт незавершеного будівництва, який входить до предмету іпотеки в розмірі 240 025 874, 00 грн. та земельна ділянка в розмірі 8 399 874, 00 грн.

Положеннями п. 3.7 іпотечного договору встановлено, що експертну грошову оцінку земельної ділянки провів ПП «Аргумент», про що складено відповідний звіт від 20.03.2008.

Згадані твердження заявника (апелянта) як безпідставні та необґрунтовані правомірно залишені місцевим судом поза увагою, адже оцінка нерухомого майна боржника, яке є предметом спірного договору згідно договору іпотеки від 02.03.2009 була проведена суб'єктом оціночної діяльності ще в 2008 році, відтак припущення заявника (апелянта) про те, що вартість нерухомого майна станом на дату укладення договору купівлі-продажу, а саме 2014 рік, могла відповідати вартості, яка зазначена в договорі іпотеки, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Крім цього, не доведені належними доказами й доводи заявника (апелянта), що спірний правочин не був спрямований на реальне настання наслідків.

За приписами ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Положеннями п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів недійсними)» визначено наступні ознаки фіктивного правочину: сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином; фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків; визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін, при цьому, ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину.

Проте, за наявними у справі матеріалами, жодна з наведених ознак не характерна для спірного правочину, оскільки ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» здійснивши продаж майна на користь ТОВ «Енерджи Продакт» частково погасило заборгованість за кредитним договором перед ПАТ «Альфа-Банк», яке було іпотекодержателем вищезгаданого майна, а також продало власне майно в три рази дорожче оціночної вартості.

Факт припинення права власності ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» на це майно підтверджується балансом підприємства та додатково підтверджує реальність цього правочину.

Доводи заявника (апелянта) про те, що ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1» та ТОВ «Енерджи Продакт» необхідно розглядати як єдиний суб'єкт господарювання, оскільки засновниками обох є іноземні підприємства, розташовані за однією адресою та їх керівником на момент укладення спірного договору була одна і та ж особа - Шиян М.М., не заслуговують на увагу, адже при нотаріальному посвідченні оспорюваного договору нотаріусом було здійснено перевірку повноважень представників юридичних осіб, а також наявність їх цивільної правоздатності та дієздатності щодо вчинення правочину. Крім цього, чинне законодавство не містить жодної заборони з приводу зазначених апелянтом обставин, зокрема, щоб засновниками підприємств виступали юридичні особи розташовані за однією адресою тощо.

Посилання заявника (апелянта) на наявні на день укладення спірного правочину арешти, накладені на майно банкрута постановами відділу державної виконавчої служби Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області від 15.04.2013 ВП № 7229987 та від 22.07.2013 ВП № 38880003, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані.

Так, як вбачається з письмових пояснень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голій Л.І., перед посвідченням договору були здійснені перевірки наявності або відсутності заборон, обтяжень, арештів, обмежень стосовно об'єктів продажу за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна за параметрами пошуку «адреса об'єкта нерухомого майна», «кадастровий номер об'єкта нерухомого майна» та типом особи «юридична особа: назва, код ЄДРПОУ».

За результати пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були сформовані відповідні Витяги за ідентифікаторами пошуку 61192360, 61192828, 61195021 від 23.06.2017, про що зазначено в п. 5.2 договору, були виявлені обтяження, а саме заборона на нерухоме майно та іпотека.

Разом з цим, відповідно до приписів Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, кредитором/іпотекодержателем - ПАТ «Альфа-Банк» була надана згода за № 54608-38-171328 від 23.06.2014 на відчуження нерухомого майна, яке є предметом договору, що свідчить про відсутність заборон на момент укладення спірного договору.

Крім цього, укладаючи спірний договір, сторони в п. 5.6 підтвердили про відсутність обставин, які примусили їх укласти договір на невигідних умовах та зауважень до договору, а також відсутність обмежень у праві укладати правочини, їх не визнано у встановленому порядку недієздатними повністю або частково; договір укладається не під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини; їх свідчення та заяви подані без будь-якого тиску та є достовірними; укладання договору відповідає інтересам сторін; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обмовлені у ньому.

З огляду на наведене, досліджені обставини та матеріали справи в їх сукупності, з врахуванням зазначених заявником обставин, з якими він пов'язує можливість визнання оспорюваного договору недійсним, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Каховка «Маркет» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23.06.2014, укладеного між ТОВ «Енерджи Продакт» та ТОВ «Завод будівельних матеріалів № 1».

Доводи апелянта (заявника) з приводу порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення (ухвали) наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 106 ГПК України та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Каховка «Маркет» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі № 910/28256/15 - без змін.

Матеріали справи № 910/28256/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко