РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2017Справа №910/11390/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА»

про стягнення 417 258,93 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Оприсняк Б.Р. - по дов.

від відповідача: Шереляк С.В. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» про стягнення 417 258,93 грн.

Ухвалою від 14.07.2017р. порушено провадження по справі №910/11390/17 та призначено її розгляд на 08.09.2017р.

Представником позивача 08.09.2017р. через відділ діловодства суду було подано письмове підтвердження відсутності аналогічного спору на виконання вимог ухвали суду, а також клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представником відповідача 07.09.2017р. через відділ діловодства суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи та про зобов'язання позивача направити копію позовної заяви з додатками на адресу відповідача. Вказане клопотання було розглянуто та задоволено судом частково, а саме в частині відкладення розгляду справи. В частині зобов'язання позивача направити копію позовної заяви з додатками на адресу відповідача клопотання було залишено судом без задоволення як необґрунтоване та безпідставне.

До того ж, у судовому засіданні 08.09.2017р. представником відповідача подано клопотання про продовження строків розгляду справи на 15 днів, які судом розглянуто та задоволено.

Ухвалою від 08.09.2017р. строк вирішення спору продовжено на 15 календарних днів та відкладено розгляд справи на 18.09.2017р.

14.09.2017р. представником позивача подано через відділ діловодства суду клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

18.09.2017р. представником відповідача подано через канцелярію суду відзив на позов та клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом розглянуто та задоволено.

Представником позивача у судовому засіданні 18.09.2017р. було надано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог надав заперечення.

У судовому засіданні 18.09.2017р. згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 25.09.2017р.

25.09.2017р. представником позивача подано пояснення щодо відзиву відповідача.

Представником позивача у судовому засіданні 25.09.2017р. було надано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог надав заперечення.

Згідно приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.09.2017р. було оголошено перерву до 29.09.2017р.

Представником відповідача 29.09.2017р. через відділ діловодства суду було подано додаткові пояснення до відзиву.

Представником позивача під час розгляду справи у судовому засіданні 29.09.2017р. було надано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача проти задоволення позовних вимог було надано заперечення.

З огляду на те, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами в судовому засіданні 29.09.2017р.

В судовому засіданні 29.09.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» (орендар) було укладено договір №2/2016/126 оренди залізничного рухомого складу, відповідно до п.1.1 якого орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти в оренду залізничний рухомий склад, технічно придатний до перевезень мінеральних добрив. Номери РС, кількість, модель, рік будови і вид РС вказуються в актах прийому-передачі до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

За умовами п.1.3 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. орендар передає орендареві РС, що має право виходу на шляхи загального користування і курсування по залізницях України, країн СНД і Балтії, а також країн дальнього зарубіжжя (колії 1435 мм).

У п.1.4 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. орендодавець зобов'язаний передати орендарю в оренду РС на умовах, визначених в цьому договорі в кількості 100 піввагонів в строк до 30.01.2017р. включно. РС може передаватись в оренду частинами.

Передача рухомого складу в оренду відбувається на станціях Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», зазначених в транспортних інструкціях орендаря, і оформляється актом-прийому передачі, який підписується на залізничній станції України (на підконтрольній офіційній владі України території). Датою початку оренди вважається дата підписання актів прийому-передачі. День підписання акту прийому-передачі вважається першим днем оренди і відповідає даті прибуття вагонів на залізничну станцію прийому-передачі на території України. Доставка рухомого складу до місця передачі в оренду здійснюється за рахунок орендодавця. Вказані дати повинні відповідати календарному штемпелю в залізничній накладній станції прибуття або даним ГІОЦ Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (дислокація) (п.2.1 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р.).

Відповідно до п.2.2 укладеного між сторонами правочину в актах прийому-передачі фіксуються номери вагонів, модель, вид РС, дати будови, що передаються в оренду.

Зі змісту п.2.3 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. вбачається, що після закінчення строку оренди або у випадках дострокового відкликання/повернення РС з оренди, орендар зобов'язаний повернути рухомий склад орендодавцю впродовж 30 календарних днів по акту прийому-передачі, який підписується на залізничній станції Укрзалізниці, вказаній орендодавцем. Датою повернення рухомого складу є дата підписання актів прийому-передачі, що відповідає календарному штемпелю дати прибуття РС на станцію, вказану орендодавцем, або дата акту технічного огляду якщо при поверненні РС були виявлені пошкодження або несправності. День підписання акту прийому-передачі з оренди вважається останнім днем оренди. Усі витрати по поверненню рухомого складу несе орендар.

Пунктом 3.2.4 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. передбачено обов'язок орендаря забезпечувати за свій рахунок підготовку РС під навантаження, вивантаження, подачу-прибирання на під'їзні колії підприємств, РС на коліях відстою залізниці, поточний ремонт, включаючи ремонт РС з відчепленням від поїзда, технічне обслуговуванням вагонів на шляху прямування та інші витрати, пов'язані з поточним ремонтом та обслуговування вагонів, а також всі пов'язані з цим операції, в тому числі, оплату простою під час цих операцій. У випадку, якщо вказані витрати були понесені орендодавцем, орендар зобов'язаний компенсувати орендодавцю всі понесені останнім витрати на підставі рахунка орендодавця протягом 3 календарних днів з дати отримання рахунка.

За умовами п.п.3.2.9, 3.2.11 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. орендар оформлює зі свого боку акт наданих послуг впродовж 5 календарних днів з дати його отримання від орендодавця, а у разі виникнення зауважень по акту, в цей же строк направляє письмові зауваження орендодавцеві; оплачує залізничний тариф при відправці РС до місць (станцій) проведення планових видів ремонтів із станцій вивантаження.

Згідно п.4.1 укладеного між позивачем та відповідачем договору орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу. Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці рухомого складу, які були передані в оренду відповідно до п.1.1 цього договору.

Вартість оренди одного вагону складає 570 грн. з урахуванням податку на додану вартість за один вагон на добу (повну або не повну). Орендна плата сплачується в наступному порядку: при передачі в оренду, до моменту відправки вагонів на адресу орендаря і підписання актів приймання-передачі вагонів, сплачується сума орендної плати за період з кінця місяця і за весь наступний місяць оренди; розрахунок за подальші місяці здійснюється орендарем на підставі рахунків орендодавця до десятого числа поточного місяця за наступний за ним місяць оренди. У разі якщо перерахована орендарем сума передоплати перевищує суму акту наданих послуг, зайва сума відноситься до передоплати за наступний звітний період, або на письмову вимогу орендаря підлягає поверненню орендодавцем впродовж 5 банківських днів з дати отримання листа-вимоги орендаря (п.п.4.2, 4.3 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р.).

Відповідно до п.4.5 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. орендодавець направляє акт наданих послуг орендареві до п'ятого числа місяця, що йде за звітним місяцем оренди. Орендар впродовж п'яти днів з дати отримання оригіналу акту наданих послуг, повинен затвердити і завірити його зі свого боку печаткою та направити його орендодавцю. У разі не повернення акту в строк встановлений цим договором, акт вважається прийнятим орендарем за принципом мовчазної згоди.

Орендар оплачує залізничний тариф при поверненні вагонів з оренди до станції, вказаної орендодавцем, що знаходиться на території України. Форма платежу - банківський переказ на поточний рахунок орендодавця, вказаний в цьому договорі (п.п.4.6, 4.7 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р.).

Договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє до 30 червня 2017р., а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання (п.8.1 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №2/2016/126 від 30.12.2016р. оренди залізничного рухомого складу, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

З наданої до матеріалів справи довідки №Д-В63/1153 від 07.07.2017р. Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» вбачається, що на виконання умов договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» 10.01.2017р. було перераховано на рахунок позивача попередню оплату за оренду вагонів в сумі 3 078 000 грн.

Як свідчать матеріали справи, на підставі умов договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» прийнято в оренду 92 вагони, про що сторонами у період з 15.01.2017р. по 15.02.2017р. складено відповідні акти прийому-здачі вагонів. Відповідачем протягом розгляду справи обставин отримання від позивача в оренду 92 вагонів на підставі вказаного правочину заперечено не було.

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що у період з 08.03.2017р. по 03.05.2017р. орендарем було повернуто з оренди орендодавцю рухомий склад, про що контрагентами складено відповідні акти прийому-здачі вагонів. Вказані акти підписано представниками обох сторін та скріплено печатками суб'єктів господарювання.

В межах договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. сторонами було складено та підписано акти виконаних робіт №1 від 31.01.2017р. на суму 461 130 грн., №2 від 28.02.2017р. на суму 1 436 970 грн., №5 від 03.05.2017р. на суму 1710 грн. (оренда вагонів), акт від 30.04.2017р. на суму 661,80 грн. та від 02.05.2017р. на суму 82,92 грн. (на компенсацію залізничного тарифу), акт №536 від 31.03.2017р. на суму 2289,80 грн. (за проведення поточного ремонту вагону), №526 від 31.03.2017р. на суму 2363,30 грн. (за проведення поточного ремонту вагону), №688 від 31.05.2017р. на суму 11 858,17 грн. (за проведення поточного ремонту вагонів).

Одночасно, як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2016р. супровідним листом №2858 від 23.06.2017р. позивачем було скеровано на адресу відповідача акти наданих послуг №03/17 від 31.03.2017р. на суму 34,08 грн. (на відшкодування залізничного тарифу), №4 від 30.04.2017р. на суму 262 000 грн. та №3 від 31.03.2017р. на суму 1 288 000 грн. (на оплату оренди).

На підтвердження направлення вказаних документів на адресу відповідача, що відповідає зазначеній у розділі 10 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р., заявником було представлено до матеріалів справи експрес накладну №687227 від 23.06.2017р. Зі змісту вказаної накладної вбачається, що відправлення було отримано адресатом 26.06.2017р.

Проте, за твердженнями заявника, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» вказані акти у строки, визначені договором №2/2016/126 від 30.12.2016р., підписано та повернуто орендодавцю не було, зауважень щодо їх змісту у відповідності до п.3.2.11 спірного правочину не висловлено.

Наразі, виходячи з умов п.4.5 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. орендодавець направляє акт наданих послуг орендареві до п'ятого числа місяця, що йде за звітним місяцем оренди. Орендар впродовж п'яти днів з дати отримання оригіналу акту наданих послуг, повинен затвердити і завірити його зі свого боку печаткою та направити його орендодавцю. У разі не повернення акту в строк встановлений цим договором, акт вважається прийнятим орендарем за принципом мовчазної згоди.

Отже, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів висловлення орендарем у відповідності до умов договору заперечень з приводу підписання актів №4 від 30.04.2017р. на суму 262 000 грн. та №3 від 31.03.2017р. на суму 1 288 000 грн., суд дійшов висновку щодо наявності підстав вважати вказані акти підписаними у відповідності до змісту п.4.5 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р.

Проте, за твердженнями заявника, відповідачем належним чином свої обов'язки за договором №2/2016/126 від 30.12.2016р. в частині оплати орендних платежів, відшкодування вартості ремонтних робіт та залізничного тарифу виконано не було, в результаті чого у Товариства з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» утворилась заборгованість в розмірі 389 500, 07 грн., що і стало підставою для нарахування пені, інфляційних втрат, 3% річних та звернення до суду з розглядуваним позовом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем було зазначено, що строк внесення плати за оренду вагонів за березень та квітень 2017р. не настав, з огляду на не надання орендодавцем доказів направлення на адресу орендаря рахунків на оплату.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги заявника в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ч.1 ст.762 вказаного нормативно-правового акту за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вказувалось вище, згідно п.4.1 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. орендна плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу. Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці рухомого складу, які були передані в оренду відповідно до п.1.1 цього договору.

Вартість оренди одного вагону складає 570 грн. з урахуванням податку на додану вартість за один вагон на добу (повну або не повну). Орендна плата сплачується в наступному порядку: при передачі в оренду, до моменту відправки вагонів на адресу орендаря і підписання актів приймання-передачі вагонів, сплачується сума орендної плати за період з кінця місяця і за весь наступний місяць оренди; розрахунок за подальші місяці здійснюється орендарем на підставі рахунків орендодавця до десятого числа поточного місяця за наступний за ним місяць оренди. У разі якщо перерахована орендарем сума передоплати перевищує суму акту наданих послуг, зайва сума відноситься до передоплати за наступний звітний період, або на письмову вимогу орендаря підлягає поверненню орендодавцем впродовж 5 банківських днів з дати отримання листа-вимоги орендаря (п.п.4.2, 4.3 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р.).

Орендар оплачує залізничний тариф при поверненні вагонів з оренди до станції, вказаної орендодавцем, що знаходиться на території України. Форма платежу - банківський переказ на поточний рахунок орендодавця, вказаний в цьому договорі (п.п.4.6, 4.7 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р.).

Пунктом 3.2.4 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. передбачено обов'язок орендаря забезпечувати за свій рахунок підготовку РС під навантаження, вивантаження, подачу-прибирання на під'їзні колії підприємств, РС на коліях відстою залізниці, поточний ремонт, включаючи ремонт РС з відчепленням від поїзда, технічне обслуговування вагонів на шляху прямування та інші витрати, пов'язані з поточним ремонтом та обслуговування вагонів, а також всі пов'язані з цим операції, в тому числі, оплату простою під час цих операцій. У випадку, якщо вказані витрати були понесені орендодавцем, орендар зобов'язаний компенсувати орендодавцю всі понесені останнім витрати на підставі рахунка орендодавця протягом 3 календарних днів з дати отримання рахунка.

З приводу заперечень відповідача стосовно ненастання строку внесення орендних платежів за березень-квітень 2017р. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Подія є явищем об'єктивної реальності, яке відбувається незалежно від волі людини та її суб'єктивної поведінки, на відміну від дій, під якими розуміють обставини, що виникають за волею людини, тобто вольові акти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, і не є первинним бухгалтерським документом.

Наразі, суд зазначає, що укладений між сторонами правочин містить відомості щодо розміру орендної плати, порядку розрахунків та платіжні реквізити продавця.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку з оплати поставленого товару.

Аналогічну правову позицію висловлено Вищим господарським судом України у постановах від 24.05.2016р., від 25.06.2015р., від 22.12.2015р., від 22.02.2017р. по справах №905/2239/15, №910/29784/14, №925/564/15, №904/5288/16.

Тобто, у даному випадку посилання відповідача на не направлення чи несвоєчасне направлення позивачем рахунків на оплату орендних платежів, не нівелює обов'язку орендаря внести орендну плату до десятого числа поточного місяця за наступний за ним місяць оренди, як передбачено у п.4.3 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р.

До того ж, суд звертає увагу на те, що орендар з умов договору мав реальну можливість самостійно визначити розмір орендних платежів за певний період виходячи з вартості оренди одного вагону на добу та кількості рухомого складу, що переданий на підставі відповідних актів прийому-здачі та не повернутий орендодавцю.

Отже, з огляду на наведене, суд дійшов висновку, що строк внесення орендної плати за користування рухомим складом у березні-квітні 2017р. згідно умов договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. настав, що вказує на юридичну неспроможність заперечень відповідача стосовно не виникнення у орендаря обов'язку з внесення платежів за вказаний період.

З приводу оплати послуг з організації ремонту рухомого складу та відшкодування залізничного тарифу, суд зазначає, що 25.05.2017р. (опис вкладення у цінний лист з відтиском печатки відділення поштового зв'язку) Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» було скеровано на адресу відповідача претензію №2776 від 24.05.2017р., в якій заявником висунуто вимогу про сплату заборгованості в сумі 377 641,90 грн. При цьому, до означеної претензії було додано акт звірки взаєморозрахунків, в якому визначено окремі складові означеної заборгованості, як то суми, що підлягають сплаті за ремонт рухомого складу та на відшкодування залізничного тарифу.

До того ж, з приводу оплати акту №688 від 31.05.2017р. на суму 11 858,17 грн. (за проведення поточного ремонту вагонів), судом враховано, що рахунок на оплату вказаного акту було скеровано на адресу відповідача експрес накладною №6872227 від 26.06.2017р.

Отже, керуючись приписами ст.530 Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк оплати орендарем витрат на послуги ремонту рухомого складу та залізничного тарифу згідно наявних в матеріалах справи актів, настав.

При цьому, суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У ст.11 Міжнародного пакту про політичні та громадянські права, який ратифіковано Указом №2148-08 від 19.10.1973р. Президії Верховної Ради Української РСР, кожен має право при визначенні його прав і обов'язків у будь-якому цивільному процесі на справедливий і публічний розгляд справи компетентним, незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Одночасно, у рішенні №7-рп/2013 від 11.07.2013р. Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» визначено, що зобов'язання повинні ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м'якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов'язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Аналогічну позицію наведено у постанові від 29.05.2013р. Вищого господарського суду України по справі №5011-5/14825-2012.

Отже, виходячи з наведеного вище, приймаючи до уваги позицію Конституційного суду України, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів належного виконання своїх обов'язків за договором №2/2016/126 від 30.12.2016р. не надав, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» в частині стягнення основного боргу в сумі 389 500 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача про стягнення пені в розмірі 19 647,66 грн., 3% річних в сумі 2307,33 грн. та інфляційних втрат в сумі 5803,87 грн. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України зазначено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Разом з тим, згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За умовами п.5.2 договору №2/2016/126 від 30.12.2016р. у разі порушення орендарем строків перерахування орендної плати згідно п.4.3, орендар зобов'язаний сплатити орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день затримки оплати.

З огляду на порушення орендарем строків внесення орендних платежів за березень-квітень 2017р. (за вирахуванням суми сплаченої попередньої оплати) заявником було нараховано та заявлено до стягнення пеню на загальну суму 19 647,66 грн.

Здійснивши перевірку наведеного позивачем розрахунку штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в частині стягнення пені обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань з внесення орендних платежів за березень-квітень 2017р., позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 2307,33 грн. та інфляційні втрати в сумі 5803,87 грн.

Здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку, суд дійшов висновку щодо його правомірності, а отже, обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахувань, що передбачені ст.625 Цивільного кодексу України, та їх задоволення в заявленому розмірі.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно приписів ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НФ ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА»(01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецвагон Транслізинг»(03680, м. Київ, вул. Димитрова, 5, корп. 2, ) основний борг в сумі 389 500,07 грн., пеню в розмірі 19 647,66 грн., 3% річних в сумі 2307,33 грн., інфляційні втрати в сумі 5803,87 грн. та судовий збір в розмірі 6258,88 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

04.10.2017р.

Суддя Спичак О.М.