ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2017 р. Справа № 911/1997/17

Розглянувши матеріали справи за позовом Державної екологічної інспекції у Київській області, м.Київ

До Публічного акціонерного товариства «Центренерго», м.Київ

про стягнення 387383,80 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державної екологічної інспекції у Київській області (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі відповідач) про стягнення 387383,80 грн.

Провадження у справі №911/1997/17 порушено відповідно до ухвали суду від 29.06.2017 року та призначено справу до розгляду на 13.07.2017 року.

Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 13.07.2017 року без поважних причин не зявився, вимоги ухвали суду не виконав.

Представник відповідача у судовому засіданні 13.07.2017 року заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи відкладався на 17.08.2017 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.08.2017 року подав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Крім того, представником відповідача у судовому засіданні подано клопотання про застосування строків позовної давності.

Представник позивача у судове засідання 17.08.2017 року витребувані ухвалами суду докази та пояснення не надав. Розгляд справи відкладався до 05.09.2017 року.

В судове засіданні 05.09.2017 року позивач не зявився, представники відповідача проти позову заперечували.

ОСОБА_3 до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, відповідно до повноважень, наданих ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та Порядком організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженим наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 року № 464 Державною екологічною інспекцією України видано Наказ № 133 від 27.09.2016 року про проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ПАТ «Центренерго». На підставі вказаного вище Наказу № 133 від 27.09.2016 року видано Направлення № 73 від 27.09.2016 року на проведення позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства ПАТ «Центренерго».

В період з 28.09.2016 року по 11.10.2016 року Державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ПАТ «Центренерго» про що складено уніфікований ОСОБА_3 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами. Посадові особи ПАТ «Центренерго» від підписання акту відмовились.

Згідно з ОСОБА_3 перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, а саме описовій частині зазначено, що ПАТ «Центренерго» відповідно до довідки АБ №335496 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України здійснює діяльність за такими видами КВЕД: виробництво електроенергії, постачання пари та гарячої води та ін. ОСОБА_3 до ОСОБА_3 позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства встановлено, що обєм використаної води ПАТ «Центренерго» відповідно до статичної звітності (2ТП-водгосп) у період за IV квартал 2011 року становить - 27800 куб.м, за звітній період 2013 року обєм використаної води становить - 120000 куб.м, загальний обєм становить 147800 куб.м Тобто відповідач здійснював використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на користування надрами в частині (підземні води), що є порушенням вимог п.9 ст. 44, 49 Водного кодексу України.

В ОСОБА_3 перевірки в розділі: «Порушення вимог законодавства, виявлені під час заходу державного нагляду (контролю)» у детальному описі виявлених порушень, а саме п.7 зазначено, що за 2013 рік забір із артсвердловин перевищував 300 куб.м на добу та здійснювався без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням ст. 23 Кодексу України про надра. ОСОБА_4 перевірки надіслано рекомендованим листом з повідомленням ПАТ «Центренерго» 12.10.2016 року.

ОСОБА_3 до п.9 ст 44, ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. У дозволі на спеціальне водокористування встановлюється ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування є платним.

Згідно зі ст. 23 Кодексу України про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Згідно зі ст. 21 Кодексу України про надра, надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів.

Однак, як зазначає позивач, в порушення вказаних вимог законодавства, ПАТ «Центренерго» здійснювала свою господарську діяльність без спеціального дозволу на користування надрами, що є порушенням ст. 16, 21, 19, 23 Кодексу України про надра. Обєм використаної води на підставі статичної звітності (2ТП- водгосп) у період за IV квартал 2011 року становить 27800 куб.м, за звітний період 2013 року обєм використаної води становить 120000 куб.м, загальний обєм становить 147800 куб.м, у звязку з чим, позивач стверджує, що за зазначений період видобуток підземних вод становить більше 300 куб.м/добу.

З метою усунення виявлених порушень Держаною екологічною інспекцією у Київській області проведено розрахунок збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного використання підземної прісної води ПАТ «Центренерго», яке знаходиться за адресою: Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, 1.

Згідно зі ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 111 Водного кодексу України та розділом IX Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерством охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009 року №389 (Із змінами, внесиними згідно з Наказом Міністерства екології та природних ресурсів №367 від 13.10.2015 року), збитки за самовільне використання водних ресурсів розраховані за формулою зазначеної Методики.

Позивач зазначає, що відповідно до ст. 111 Водного кодексу України, яка кореспондується з вимогами ст.68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобовязані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обовязку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Позивач зазначає, що з огляду на встановлені під час перевірки обставини, згідно з даними ОСОБА_3 перевірки підтверджено факт заподіяння відповідачем збитків внаслідок порушень водного законодавства, розмір яких складає 387 383,80 грн.

Після чого, 14.02.2017 року Державна екологічна інспекція у Київській області звернулася до ПАТ «Центренерго» з Претензією № 2 про відшкодування збитків у сумі 387 383,80 грн., заподіяних державі внаслідок використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на користування надрами в частині підземні води. Однак, відповідна претензія залишена відповідачем без задоволення. У звязку з чим, позивач просить стягнути з відповідача 387 383,80 грн. збитків, заподіяних державі внаслідок використання води із підземних джерел без спеціального дозволу на користування надрами в частині підземних вод.

Відповідач в ході розгляду справи проти позову заперечував, зазначив, що починаючи з серпня 2013 року Трипільська ТЕС ПАТ «Центренерго» вживала заходів для отримання Дозволу на геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин загальнодержавного значення. ОСОБА_3 Дозвіл на користування надрами видано Трипільській ТЕС ПАТ «Центренерго» у 2015 році.

Однак, відповідач у відзиві зазначає про відсутність необхідності отримання дозволу на користування надрами для використання води на виробничі та господарсько-питні потреби. Трипільська ТЕС для виробничих потреб, господарсько-питних та інших потреб здійснює водозабір з міського водогону та з власних свердловин. На Трипільській ТЕС водозабір здійснюється з 4 свердловин промислового майданчика, свердловин санаторію-профілакторію «Зміна» та підсобного господарства «Польок».

В період, що зазначено у позовній заяві (4 квартал 2011 та 2013 року) Трипільська ТЕС використовувала воду з артсвердловин промислового майданчика відповідно до Дозволу на спеціальне водокористування з терміном дії з 01.01.2011 року по 01.01.2014 року.

Як зазначено в ОСОБА_3 перевірки, висновки Інспекцією зроблені по водокористуванню на промисловому майданчику на підставі даних звітності Державного обліку водокористування «Звіт про використання води» (форма 2тп-водгосп).

В позовній заяві вказані обєми води на підставі форми 2ТП-водгосп, які включають в себе обєми водокористування по всім свердловинам Трипільської ТЕС, а саме по 4 артсвердловинам проммайданчика та свердловинам с/п «Зміна» та п/г «Польок», які знаходяться на окремих земельних ділянках, що надані землекористувачеві на значній відстані одна від одної. Свердловини с/п «Зміна» та п/г «Польок» не відносяться до водозабору проммайданчика, де знаходяться 4 артсвердловини, які зазначені в ОСОБА_3 перевірки, доданому до позовної заяви.

Також, враховуючи наявність у відповідача дозволів на спецводокористування, відсутні підстави стверджувати про порушення п.9 ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України.

Відповідач зазначає, що у період, за який нараховані збитки, водокористування здійснювалось на підставі Дозволу на спеціальне водокористування №302/14 з терміном дії з 01.01.2011 року до 01.01.2014 року. В Дозволі зазначено, що він є єдиним документом, на основі якого здійснюється водокористування. Також, даний Дозвіл відповідно до діючих у 2013 році норм чинного законодавства України погоджений з місцевими органами геології. ОСОБА_3 Дозвіл передбачав ліміти використання води, які відповідачем не перевищені.

Також, відповідач зазначив, що згідно з наказом Державної геологічної служби Мінприроди України від 26.12.2007 року № 142 за погодженням з Держкомстатом України від 02.01.2008 року, він подає щорічну звітність за формою №7-гр (підземні води) у якій відображено обсяги води по свердловинам.

Таким чином, відповідач в своїх запереченнях пояснив та надав докази здійснення спірного водокористування на підставі Дозволу на спецводокористування, за яке також здійснювалась оплата в установленому законодавством порядку, що виключає факт самовільного водокористування та завдання збитків.

Відповідач у відзиві зазначає, що оскільки за використання водних ресурсів відповідач щоквартально надавав звіти Державного обліку водокористування «Звіт про використання води» у затвердженій формі 2-тп водгосп, податкові декларації збору: за спеціальне використання поверхневих та підземних вод, тощо, та сплачував збір за фактичний обсяг використаної води, позивач, проводячи щорічно перевірки як планові, так і позапланові, мав можливість ознайомитися та був повідомлений про обсяги водозабору на Трипільській ТЕС.

Як визначено ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, як зазначає відповідач, позивач міг бути і мав бути обізнаний з порушеннями щодо водокористування та фактом завдання збитків у відповідні періоди 2011-2013 років (під час проведення ним відповідних перевірок), що свідчить про заявлення наведених у позові вимог про стягнення збитків з порушенням строків позовної давності.

Дослідивши викладені в позові обставини, враховуючи надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено.

Як зазначає Вищий господарський суд України в постанові від 11.02.2014 року у справі № 925/483/13, стаття 23 Кодексу України про надра не конкретизує, без яких саме спеціальних дозволів землевласники і землекористувачі мають право видобувати підземні води, а відтак, таке право не обумовлюється наявністю будь-яких дозволів.

При вирішенні спору має значення доведеність позивачем факту здійснення відповідачем правопорушення шляхом самовільного водокористування без відповідного дозволу з врахуванням виключень, визначених ст. 23 Кодексу України про надра.

Як вбачається з ОСОБА_3 проведеної Державною екологічною інспекцією у Київській області перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, висновки перевірки ґрунтуються на неотриманні відповідачем спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами).

При цьому, інформації щодо факту користування підземними водами, періоду такого користування та обсягів використаних підземних вод і кількості водозаборів, ОСОБА_3 перевірки не містить. ОСОБА_3 перевірки містить інформацію щодо здійснення відповідачем водокористування на підставі дозволів на спец водокористування. Обставини щодо користування відповідачем надрами ґрунтуються виключно на даних державної звітності 2-ТП (водогосп) за 2013 рікпро забір води з артсвердловин з перевищенням 300 куб.м на добу, що є порушенням ст. 23 Кодексу України про надра.

Однак, Акт перевірки відображає лише дані загальної звітності 2-ТП (водогосп) по Трипільській ТЕС за відповідні періоди кінця 2011 року, 2013 року без зазначення обємів водокористування по кожному водозабору, яких у відповідача: 4 артсвердловини проммайданчика та свердловини с/п «Зміна» та п/г «Польок», які знаходяться на окремих земельних ділянках.

В ОСОБА_3 перевірки не зафіксовано та не деталізовано на яких водозаборах (ст. 1 Водного кодексу України - водозабір - споруда або пристрій для забору води з водного об'єкта) виявлено порушення, (з врахуванням пояснень відповідача мова йде про декілька водозаборів, розташованих на різних земельних ділянках), протягом якого часу здійснювалось користування підземними водами, в якій кількості по кожному водозабору, яка кількість підземних вод використовувалась конкретно для господарсько-питних, виробничих, інших потреб.

В позовній заяві та доданих до неї документах відсутні дані щодо здійснення відповідачем водозабору не в межах наданої йому земельної ділянки, без дозволів на спеціальне водокористування (такі дозволи у відповідача були наявні) та про те, що продуктивність кожного водозабору перевищує 300 куб.м. води на добу. За відсутності в ОСОБА_3 детального опису встановлених обставин щодо водокористування, висновки перевіряючих про порушення відповідачем ст.ст. 23 Кодексу України про надра є необгрунтованими.

З огляду на викладене, ОСОБА_3 перевірки та розрахунок збитків не містять достатньо інформації для можливості визначення дійсного обсягу водозабору по кожному обєкту.

Крім того, як зазначено постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2013 року у справі № 922/1746/13 в разі наявності дозволу на спеціальне водокористування, водокористувачем дотримано вимог п.9 ст.44, ч.1 ст.49 Водного кодексу України і відсутні підстави стверджувати про самовільне водокористування. Статтею 21 Кодексу України про надра регулюються правовідносини отримання спеціальних дозволів для надання надр у користування для одночасного видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу без надання гірничого відводу, а не спірні правовідносини використання відповідачем підземних вод для власних господарських потреб на підставі дозволу на спеціальне водокористування, які вичерпно врегульовано ст.ст.48,49 Водного кодексу України та ч.3 ст.19, ч.1 ст.23 Кодексу України про надра. Таким чином, відповідач не може нести майнову відповідальність за самовільне користування надрами, оскільки в дійсності він здійснював використання підземних вод для власних господарських потреб на підставі дозволу на спеціальне водокористування, що з врахуванням приписів ч.3 ст.19 та ч.1 ст.23 Кодексу України про надра звільняє водокористувача від обов'язку одержання іншого спеціального дозволу (на користування ділянкою надр).

Як визначено ст. 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння.

ОСОБА_3 до ст.2 завданням Кодексу України про надра є регулювання гірничих відносин з метою забезпечення раціонального, комплексного використання надр для задоволення потреб у мінеральній сировині та інших потреб суспільного виробництва, охорони надр, гарантування при користуванні надрами безпеки людей, майна та навколишнього природного середовища, а також охорона прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян.

Статтею 5 Кодексу України про надра визначено, що державний фонд надр включає як ділянки надр, що використовуються, так і ділянки надр, не залучені до використання, в тому числі континентального шельфу і виключної (морської) економічної зони.

Родовища корисних копалин - це нагромадження мінеральних речовин в надрах, на поверхні землі, в джерелах вод та газів, на дні водоймищ, які за кількістю, якістю та умовами залягання є придатними для промислового використання.

Усі родовища корисних копалин, у тому числі техногенні, з запасами, оціненими як промислові, становлять Державний фонд родовищ корисних копалин, а всі попередньо оцінені родовища корисних копалин - резерв цього фонду.

Державний фонд родовищ корисних копалин є частиною державного фонду надр.

ОСОБА_3 до ст. 6 Кодексу України про надра корисні копалини за своїм значенням поділяються на корисні копалини загальнодержавного і місцевого значення. Віднесення корисних копалин до корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення здійснюється Кабінетом Міністрів України за поданням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з геологічного вивчення та забезпечення раціонального використання надр.

Як стверджує позивач, Переліком корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.12.1994 року № 827, передбачено, що прісні підземні води є корисними копалинами загальнодержавного значення.

Таким чином, підземні прісні води є корисними копалинами, тобто нагромадженням мінеральних речовин в надрах, які за кількістю, якістю та умовами залягання є придатними для промислового використання.

ОСОБА_3, поняття надра та корисні копалини не є тотожними. Надрами є відповідна ділянка земної кори, в якій знадяться відповідні корисні копалини (підземні води).

Статтею 14 Кодексу України про надра визначено види користування надрами, тобто вмістилищем відповідних корисних копалин. Зокрема, передбачено, що надра надаються у користування для:

геологічного вивчення, в тому числі дослідно-промислової розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення;

видобування корисних копалин;

будівництва та експлуатації підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод;

створення геологічних територій та об'єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам'ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади та ін.);

виконання робіт (здійснення діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції;

задоволення інших потреб.

Згідно зі ст. 17 Кодексу України про надра гірничим відводом є частина надр, надана користувачам для промислової розробки родовищ корисних копалин та цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин. Користування надрами за межами гірничого відводу забороняється.

Гірничі відводи для розробки родовищ корисних копалин загальнодержавного значення, будівництва і експлуатації підземних споруд та інших цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, надаються Державним комітетом України по нагляду за охороною праці, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Гірничі відводи для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення надаються ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами народних депутатів і підлягають реєстрації в органах державного гірничого нагляду.

При наданні гірничих відводів вирішуються питання щодо правильності поділу родовищ корисних копалин на окремі гірничі відводи з метою запобігання залишенню поза гірничими відводами менш цінних ділянок родовищ та не придатних для самостійної розробки, дотримання вимог безпеки під час проведення гірничих і підривних робіт при розробці родовищ корисних копалин та при використанні надр для інших цілей, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, відвернення небезпеки для людей, майна та навколишнього природного середовища.

Порядок надання гірничих відводів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Надання гірничих відводів інвесторам, з якими укладено угоду про розподіл продукції, здійснюється на підставі укладеної угоди про розподіл продукції шляхом оформлення відповідного акта, форма і зміст якого визначаються законодавством України.

Згідно зі ст. 18 Кодексу України про надра надання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.

Земельні ділянки для користування надрами, крім випадків, передбачених статтею 23 цього Кодексу, надаються користувачам надр після одержання ними спеціальних дозволів на користування надрами чи гірничих відводів.

ОСОБА_5 народних депутатів при наданні земельної ділянки для розробки родовищ корисних копалин місцевого значення одночасно надають у користування і надра.

Згідно зі ст. 19 Кодексу України про надра надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

При укладенні угод про розподіл продукції надра надаються в користування на підставі угоди про розподіл продукції з оформленням спеціального дозволу на користування надрами та акта про надання гірничого відводу.

Користування надрами здійснюється без надання гірничого відводу чи спеціального дозволу у випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 19 Кодексу України про надра право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Стаття 20 Кодексу України про надра визначає підстави надання надр для геологічного вивчення, а саме одержання спеціального дозволу на геологічне вивчення надр.

Стаття 21 Кодексу України про надра визначає надання надр у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу. Зокрема, надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров'я України на місцях.

При цьому, як визначено Вищим господарським судом України в постанові від 11.02.2014 року у справі № 925/483/13, відповідна стаття не конкретизує про які дозволи йде мова і не визначає видів таких дозволів.

Крім того, ст.23 Кодексу України про надра (в редакції, що діяла в спірний період водокористування) визначено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Частиною 3 ст. 3 Кодексу України про надра визначено, що земельні, лісові та водні відносини регулюються відповідним законодавством України.

Як визначено ст. 2 Водного кодексу України, завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обгрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства.

Земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Таким чином, з огляду на ч. 3 ст. 3 Кодексу України про надра та ст. 2 Водного кодексу України відносини безпосередньо щодо водокористування регулюються Водним кодексом України, і в разі, якщо відповідні відносини водокористування повязані з іншими відносинами (наведеним в ч. 3 ст. 2 земельними, гірничими, лісовими, тощо), відповідні відносини регулюються відповідним законодавством України.

Статтею 3 Водного кодексу України визначено, що усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

До водного фонду України належать: поверхневі води, підземні води та джерела, внутрішні морські води та територіальне море.

Статтею 5 Водного кодексу України до водних об'єктів загальнодержавного значення належать, зокрема, підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання.

До водних об'єктів місцевого значення належать, зокрема, підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Статтею 29 Водного кодексу України визначено, що організаційно-економічні заходи щодо забезпечення раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів передбачають: видачу дозволів на спеціальне водокористування та встановлення ставок зборів за спеціальне водокористування.

Згідно зі ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Поняття спеціального водокористування визначено в ст. 48 Водного кодексу України, згідно з якою, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Не належать до спеціального водокористування, зокрема: використання підземних вод для вилучення корисних компонентів; вилучення води з надр разом з видобуванням корисних копалин; видобування корисних копалин і водних рослин.

Таким чином, в разі використання підземних вод як корисних копалин чи з метою видобування корисних копалин, відповідні відносини підпадають під дію Кодексу України про надра.

В разі водокористування для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб, має місце спеціальне водокористування, яке регулюється нормами Водного кодексу України.

Як визначено ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Дозвіл на спеціальне водокористування видається:

державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення;

Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється за клопотанням водокористувача з обгрунтуванням потреби у воді, погодженим з державними органами водного господарства, - в разі використання поверхневих вод, державними органами геології - в разі використання підземних вод та державними органами охорони здоров'я - в разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних.

Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджується Кабінетом Міністрів України.

У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування. Спеціальне водокористування є платним.

Статтею 66 Водного кодексу України визначено, що під час користування водними об'єктами для промислових потреб водокористувачі зобов'язані дотримувати встановлених умов спеціального водокористування, екологічних вимог, а також вживати заходів щодо зменшення витрат води (особливо питної) та припинення скидання забруднених зворотних вод шляхом удосконалення виробничих технологій, схем водопостачання та очищення стічних вод.

Оскільки, діяльність відповідача не повязана з видобуванням корисних копалин, забір води здійснювався відповідачем для задоволення господарсько-побутових та промислових (виробничих) потреб, згідно зі ст. 48 Водного кодексу України, відповідач здійснював спеціальне водокористування і у нього були наявні дозволи на спеціальне водокористування.

Аналогічної правової позиції дотримується також Вищий господарський суд України в постанові від 14.10.2013 року у справі № 922/1746/13.

Також, згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.12.2015 року № 867-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі» до набрання чинності цим Законом за використання підземних вод без спеціальних дозволів та гірничого відводу, користувач відповідальності не несе.

Згідно зі ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Положення вищезазначеної правової норми містять вказівку про зворотну дію цього Закону та звільнення землекористувачів від відповідальності за видобування підземних вод до набрання ним чинності.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999 року, надання зворотної дії в часі законам та іншім нормативно-правовим актам, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Відповідачем в ході розгляду спору було надано пояснення та докази вжиття заходів по отриманню спеціальних дозволів (ліцензій) на користування надрами ще з серпня 2013 року.

Крім того, п.9.1. розділу IX Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства України про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за № 767/16783, передбачає, що розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів може бути застосовано лише за відсутності дозвільних документів. Цим же пунктом законодавець встановлює перелік дозвільних документів, а саме: дозвіл на спеціальне водокористування та/або спеціальний дозвіл на користування надрами (підземні води).

З огляду на встановлені судом обставини, позивачем не доведено факту порушення за яке передбачено відповідальність у вигляді стягнення заявлених у позові збитків, що також спростовано відповідачем. У звязку з чим, позов задоволенню не підлягає як не доведений та не обґрунтований. Оскільки, в задоволення позову відмовлено по суті, позовна давність не підлягає застосуванню.

ОСОБА_3 до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Керуючись статтями 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 05.10.2017 р.