РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2017Справа №910/2403/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" в особі директора Новика Івана Григоровича

до Публічного акціонерного товариства "БАНК "ХРЕЩАТИК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Костенка Ігоря Івановича

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Товариство з обмеженою відповідальністю "ІГРОМИР"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "МС КІДС"

3) ОСОБА_3

4) ОСОБА_4

5) ОСОБА_5

6) ОСОБА_6

7) ОСОБА_7

про визнання зобов'язань припиненими

Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаНоскова Н.М. (представник за довіреністю)
від відповідача від третьої особи 1: від третьої особи 2: від третіх осіб 3-7: ОСОБА_9 (представник за довіреністю) не з'явився ОСОБА_10 за дов. не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ОАЗИС" до Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ХРЕЩАТИК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Костенка Ігоря Івановича про визнання зобов'язань припиненими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2017 № 910/2403/17 суд відмовив у прийнятті вказаної позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2017 № 910/2403/17 вказану ухвалу скасовано, матеріали справи направлено на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою від 12.04.2017 судом порушено провадження у справі № 910/2403/17 та призначено її розгляд на 23.05.2017.

Ухвалою від 23.05.2017 за клопотанням позивача судом відкладено розгляд справи на 13.06.2017.

01.06.2017 до суду від ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ »МС КИДС», ТОВ «Ігромир» надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

23.05.2017 через канцелярію суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому виклав власні міркування в обґрунтування заперечення проти позову.

13.06.2017 судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Ярмак О.М. на лікарняному.

У зв'язку з виходом судді Ярмак О.М. з лікарняного справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.07.2017.

11.07.2017 до суду від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви.

Ухвалою від 11.07.2017 судом відкладено розгляд справи на 29.08.2017.

07.08.2017 позивачем подано клопотання про залучення третіх осіб.

В судовому засіданні 29.08.2017 представник позивача просив залучити третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІГРОМИР", Товариство з обмеженою відповідальністю "МС КІДС", ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Представник відповідача подав додаткові пояснення на позов та документи для долучення до справи.

Ухвалою суду від 29.08.2017 залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, відкладено розгляд справи на 19.09.2017.

19.09.2017 через канцелярію суду представником позивача подано додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні представник позивача подав документи для долучення до справи.

Ухвалою суду від 19.09.2017 розгляд справи відкладено на 03.10.2017.

У судовому засіданні 03.10.2017 представник відповідача подав клопотання про долучення документів до справи.

Представник позивача та третьої особи 2 позовні вимоги підтримали.

Треті особи 1, 3-7 письмових пояснень по справі не надали, своїх представників у засідання суду не направили, про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.

Враховуючи викладене, справа розглядається за наявними у ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи-2, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2013 року між ПАТ"Комерційний банк "Хрещатик" (кредитором, відповідачем) та ТОВ "Оазис" (позичальником, позивачем) був укладений Генеральний кредитний договір №88ВКЛ-ГЕН-13 (надалі - Генеральний кредитний договір), за умовами якого кредитор встановлює позичальнику ліміт кредитних операцій в сумі 1 100 000грн. терміном на 12 (дванадцять) місяців з 24 жовтня 2013 року по 23 жовтня 2014 року, в межах якого здійснюються кредитні операції в гривні та/або в іноземній валюті (долари США) за окремими кредитними договорами, договорами про відкриття акредитивів, що будуть укладені в рамках цього генерального договору (далі - договори) в порядку і на умовах, передбачених цим договором та договорами. При цьому договори є невід'ємною частиною цього генерального договору.

Кредитні операції за цим генеральним договором - це операції між кредитором і позичальником з надання та повернення банківських кредитів відповідно до умов окремих кредитних договорів та/або зобов'язання кредитора (зобов'язання з кредитування тощо), яке у разі його виконання спричинить фактичне перерахування кредитних коштів відповідно до умов договорів.

У період з лютого 2014 року по серпень 2015 року між сторонами було укладено додаткові договори №№1-12 до генерального кредитного договору.

Згідно з додатковим договором №12 від 11.08.2015 генеральний кредитний договір №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 викладено в новій редакції.

Відповідно до п.1.1 додаткового договору №13 від 04.02.2016р., з урахуванням додаткового договору №12 від 11.08.2015 до генерального кредитного договору №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013р., банк встановлює позичальнику ліміт кредитних операцій у гривні у розмірі 324000грн. та у доларах США у розмірі 55 085,43 доларів США терміном на 4 (чотири) місяці з 04 лютого 2016 року до 30 травня 2016 року, в межах якого здійснюються кредитні операції в гривні та/або в іноземній валюті (долари США) за окремими кредитними договорами, договорами про відкриття акредитивів, що будуть укладені в рамках цього генерального договору (далі - договори) в порядку і на умовах, передбачених цим генеральним договором та договорами. При цьому договори є невід'ємною частиною цього генерального договору.

Відповідно до п.1.5 додаткового договору №12 від 11.08.2015р. процентна ставка в національній валюті та в іноземній валюті визначається в окремих договорах. Комісії та витрати банку за обслуговування акредитива сплачуються позичальником згідно з діючими тарифами банку на підставі письмових вимог банку.

В межах Генерального кредитного договору між позичальником та банком були укладені кредитні договори № 88ВКЛ-13-3 від 11.08.2015 на суму 28131,36 доларів США на термін до 18.03.2016 та №88ВКЛ-13-1 від 24.10.2013 на суму 100 000,00 грн. на термін до 30.05.2016.

Судом встановлено, що відповідно до положень п.3.1. додаткового договору №12 від 11.08.2015, з урахуванням змін, внесеним додатковим договором № 13, та наявними у справі документами підтверджується, що виконання позичальником своїх зобов'язань перед кредитором за Генеральним кредитним договором №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 забезпечувалось:

- Порукою громадянина України ОСОБА_4 на підставі договору поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-2 від 24.10.2013, з урахуванням додаткових договорів до нього;

- Порукою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОДІАК ТОЙС» на підставі договору поруки № 88-ВКЛ-ГЕН-13-П-3 від 30.10.2013 з урахуванням додаткових договорів до нього;

- Порукою Товариства з обмеженою відповідальністю «МС КИДС» на підставі договору поруки №88ВКЛ-ГЕН-13-П-4 від 08.07.2015 з урахуванням додаткових договорів до нього;

- Порукою Товариства з обмеженою відповідальністю «ІГРОМИР» на підставі договору поруки №88ВКЛ-ГЕН-13-П-1 від 24.10.2013 з урахуванням додаткових договорів до нього;

- Заставою товарів в обороті з правом їх використання, що належать ТОВ «ОАЗИС» на праві власності, загальна вартість предмета застави 1 500 000,00 грн. на підставі договору № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-1 від 24.10.2013 з урахуванням додаткових договорів до нього;

- Заставою майнових прав на підставі договору № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-2 від 24.10.2013 на кошти громадянина України ОСОБА_4 в сумі 100 000,00 грн., що знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку заставодавця в Дніпропетровському регіональному відділенні ПАТ «КБ Хрещатик» на підставі договору банківського вкладу № 291D-431929 від 24.10.2013 з урахуванням додаткових договорів до нього;

- Заставою рухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗИС»: залишки товарів в обороті (дитячі іграшки), що знаходяться на складі, який орендується заставодавцем за адресою: м.Дніпропетровськ, вул..Енергетична, буд.14А, балансовою вартістю 900 000,00 грн. на підставі договору застави товарів в обороті з правом їх використання №88ВКЛ-ГЕН-13-3-4 від 08.07.2015 з урахуванням додаткових договорів до нього;

- Заставою на підставі договору №88ВКЛ-ГЕН-13-3-6 від 04.02.2016 майнових прав Товариства з обмеженою відповідальністю «ОАЗИС» за контрактом № HL1/2015 від 01.09.2015, укладеним між заставодавцем та HLB (HK) Internstional Limited (China) на закупівлю дитячих іграшок з подальшим отриманням їх у власність вартістю 26 954,07 доларів США згідно специфікації № 1 від 15.01.2016 до контракту;

- Заставою майнових прав громадянки України ОСОБА_5 на підставі договору № ВКЛ-ГЕН-13-3-3 від 26.03.2015 на кошти в сумі 100 000,00 грн., що знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку заставодавця в Дніпропетровському регіональному відділенні ПАТ «КБ Хрещатик» на підставі договору банківського вкладу № 291D-584447 від 26.03.2015 з урахуванням додаткових договорів до нього;

- Заставою автотранспортного засобу громадянки України ОСОБА_3 на підставі договору застави автотранспортного засобу №88ВКЛ-ГЕН-13-3-5 від 15.07.2015, а саме: легковий автомобіль марки КІА модель SORENTO, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, заставна вартість майна 318305,00 грн.

Також, 01 квітня 2016 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «ОАЗИС» та фізичними особами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 були укладені договори відступлення права вимоги банківського вкладу, а саме:

- договір № 01-04/16 укладений між ТОВ «ОАЗИС» (новий кредитор) та ОСОБА_6 (первісний кредитор), за умовами якого позивач став кредитором за договорами банківських вкладів «Подвійна сила» в національній валюті із щомісячною сплатою № 291D-602267 від 09.06.2015, № 291D-598811 від 25.05.2015, №291D-598779 від 25.05.2015, № 291D-598832 від 25.05.2015, № 291D-598824 від 25.05.2015, № 291D-602260 від 09.06.2015, № 291D-602272 від 09.06.2015, № 291D-601992 від 08.06.2015, укладеними між первісним кредитором та ПАТ «КБ «Хрещатик» Дніпропетровське регіональне відділення;

- договір № 01-042016 укладений між ТОВ «ОАЗИС» (новий кредитор) та ОСОБА_5 (первісний кредитор), за умовами якого позивач став кредитором за договором банківського вкладу «Оберіг» в національній валюті із щомісячною сплатою № 291D-584447 від 26.03.2015, укладеним між первісним кредитором та ПАТ «КБ «Хрещатик» Дніпропетровське регіональне відділення;

- договір № 01-0416 укладений між ТОВ «ОАЗИС» (новий кредитор) та ОСОБА_7 (первісний кредитор), за умовами якого позивач став кредитором за договорами банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням процентів до суми вкладу № 291D-645356 від 11.12.2015, № 291D-6572836 від 04.02.2016, та договором банківського вкладу «Альтернативний» в Швейцарських франках із щомісячним приєднанням процентів до суми вкладу № 291D-639343 від 16.11.2015, укладеними між первісним кредитором та ПАТ «КБ «Хрещатик» Дніпропетровське регіональне відділення.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що за ствердженням позивача 01.04.2016 після укладення за його участю вищевказаних договорів про відступлення права вимоги банківських вкладів та надсилання на адресу відповідача (банку) первісними кредиторами за цими договорами повідомлення про відступлення права вимоги із письмовою заявою про перерахування з належних їм депозитних рахунків коштів в рахунок заборгованості ТОВ «ОАЗИС» за діючою кредитною лінією відповідно до Генерального кредитного договору №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 та додатків до нього, ТОВ «ОАЗИС» набуло статусу кредитора ПАТ «КБ «Хрещатик», а на думку позивача, відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог, тому зобов'язання, які виникли у позивача за Генеральним кредитним договором №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 припинилися на підставі ст.601 ЦК України із 01.04.2016 року разом із зобов'язаннями за договорами, які забезпечували виконання позивачем своїх зобов'язань перед банком.

Позивач просить 1) визнати припиненими зобов'язання за Генеральним кредитним договором №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 та додатків, додаткових договорів до нього; 2) визнати припиненими зобов'язання за Кредитним договором №88ВКЛ-13-3 від 11.08.2015, укладеного в межах Генерального кредитного договору №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013, 3) визнати припиненими зобов'язання за Кредитним договором №88ВКЛ-13-1 від 24.10.2013, укладеного в межах Генерального кредитного договору №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013, 4) визнати припиненими зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-1 від 24.10.2013, 5) визнати припиненими зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-2 від 24.10.2013, 6) визнати припиненими зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-3 від 30.10.2013, 7) визнати припиненими зобов'язання за договором поруки № 88ВКЛ-ГЕН-13-П-4 від 08.07.2014, 8) визнати припиненими зобов'язання за договором застави товарів в обороті з правом їх використання № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-1 від 24.10.2013, 9) визнати припиненими зобов'язання за договором застави майнових прав на кошти на вкладеному рахунку № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-2 від 24.10.2013, 10) визнати припиненими зобов'язання за договором застави товарів в обороті з правом їх використання № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-4 від 08.07.2015, 11) визнати припиненими зобов'язання за договором застави майнових прав № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-6 від 04.02.2016, 12) визнати припиненими зобов'язання за договором застави майнових прав на кошти на вкладеному рахунку № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-3 від 26.03.2015, 13) визнати припиненими зобов'язання за договором застави автотранспортного засобу № 88ВКЛ-ГЕН-13-3-5 від 15.07.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на положення ст.ст. 512, 514, 601, 1049, 1066, 1068 ЦК України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує про неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог у зв'язку з неотриманням банком жодних повідомлень про відповідне відступлення права вимоги за договорами № 01-042016 від 01.04.2016, № 01-0416 від 01.04.2016, № 01/04/16 від 01.04.2016 та заяв від ОСОБА_7, ОСОБА_6,ОСОБА_5 та ТОВ «ОАЗИС»; пояснює, що відповідно до нормативних актів НБУ, розпорядження банківським рахунком може здійснювати лише власник - особа, яка відкриває рахунок у банку і має право розпоряджатися коштами на ньому, тому за відсутності розпорядження ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 банк не може здійснювати самостійне списання чи зарахування коштів, а позивач не може розпоряджатися коштами за відповідними договорами банківських вкладів, власником яких він не є. Зазначає, що зміна власника за договором банківського рахунку на відкриття поточних рахунків Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах від 12.11.2003 № 492, не передбачена, тому заміна вказаних фізичних осіб на позивача у зобов'язаннях за договорами банківських вкладів неможлива, а грошові зобов'язання банку перед позивачем відсутні, оскільки зобов'язання за договорами банківського вкладу нерозривно пов'язані з особою клієнта.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази, господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна зі сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

У позовній заяві в обґрунтування підстав припинення зобов'язань за відповідними правочинами позивач вказує, що після укладення договорів про відступлення права вимоги, ТОВ «ОАЗИС» набуло статусу кредитора ПАТ КБ «Хрещатик» та отримало можливість повного виконання зобов'язань щодо виконання кредитного договору, при цьому банк відповідно до пп.8.20, п.11.1, 11.2 Генерального кредитного договору мав самостійно здійснити списання грошових коштів з поточних рахунків позичальника, відкритих у ПАТ «КБ «Хрещатик», для погашення заборгованості за цим договором по сплаті суми кредиту та/або суми процентів та/або штрафних санкцій, пені (неустойки) після отримання відповідних заяв про зарахування зустрічних однорідних вимог 01.04.2017, а зобов'язання за основним Генеральним кредитним договором №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013, кредитними договорами № 88ВКЛ-13-3 від 11.08.2015, №88ВКЛ-13-1 від 24.10.2013, а також договорами, укладеними в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за генеральним кредитним договором є припиненими у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку ст.601 ЦК України.

Загальні підстави припинення зобов'язань визначено у ст. 598 ЦК України, згідно з якою зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Загальні умови припинення господарських зобов'язань визначено також ст. 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за змістом якої господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено в ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтями 553, 554 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 Цивільного кодексу України).

За змістом ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно частини 3 статті 3 Закону України "Про заставу" застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Статтею 29 зазначеного Закону передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі, зокрема, припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Аналогічні положення містяться і в ст. 28 Закону України "Про заставу".

Тобто, за змістом вказаних норм, право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Частиною 3 ст. 203 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 601 Цивільного кодексу України, передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Згідно із ст. 602 Цивільного кодексу України не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням, здоров'я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності;в інших випадках, встановлених договором або законом.

Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

При цьому, зарахування можливе при наявності таких умов: зустрічність вимог - це означає, що сторони беруть участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні є боржником в іншому зобов'язанні; однорідність вимог (гроші, однорідні речі); зрілість вимог - необхідно щоб термін виконання зобов'язань вже настав, або був визначений моментом запитання, чи що б термін не був указаний взагалі, тобто виконання можна вимагати в будь-якій момент; ясність вимог (відсутність спору відносно характеру зобов'язання, його змісту, умов виконання тощо).

Форми відповідної заяви як одностороннього правочину та порядку його вчинення законодавством не передбачено. Зарахування може здійснюватись без згоди другої сторони, за заявою лише однієї сторони, тобто, для вчинення даного одностороннього правочину достатньо волевиявлення лише однієї сторони. Моментом припинення зобов'язань сторін у такому випадку є момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та її направлення кредитору.

Як вбачається з матеріалів справи, договори про відступлення права вимоги банківських вкладів № 01-04/16, №01-0416, № 01-04216 були укладені між ТОВ «ОАЗИС» та фізичними особами (первісними кредиторами по цих договорах) -01 квітня 2016 року.

05.04.2016 на підставі постанови Правління НБУ від 05.04.2016 № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.04.2016 № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

Таким чином, з моменту віднесення банку до неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, а саме з 06.04.2016 року спірні правовідносини сторін не регулюються Цивільним кодексом України, оскільки визначаються спеціальним законом - Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до ч. 5 ст. 36 якого під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, і зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом

Позивачем не подано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (зокрема, будь-яких первинних документів, претензій) належного повідомлення відповідача до 05.04.2016 про вчинення договорів про відступлення права вимоги банківських вкладів № 01-04/16, №01-0416, № 01-04216, відповідно до яких ТОВ «ОАЗИС» став кредитором ПАТ «КБ «Хрещатик» за договорами банківських вкладів № 291D-602267 від 09.06.2015, № 291D-598811 від 25.05.2015, №291D-598779 від 25.05.2015, № 291D-598832 від 25.05.2015, № 291D-598824 від 25.05.2015, № 291D-602260 від 09.06.2015, № 291D-602272 від 09.06.2015, № 291D-601992 від 08.06.2015, укладених між ОСОБА_6 та ПАТ «КБ «Хрещатик» Дніпропетровське регіональне відділення; договором банківського вкладу № 291D-584447 від 26.03.2015, укладеного між ОСОБА_5 та ПАТ «КБ «Хрещатик» Дніпропетровське регіональне відділення;договорами № 291D-645356 від 11.12.2015, № 291D-6572836 від 04.02.2016, та № 291D-639343 від 16.11.2015, укладеними між ОСОБА_7 та ПАТ «КБ «Хрещатик» Дніпропетровське регіональне відділення, та заміну кредитора у вказаних зобов'язаннях.

Надані позивачем повідомлення ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відступлення права вимоги, датовані 01.04.2016 та відповідні заяви про відступлення права вимоги, адресовані директору Дніпровського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» без доказів їх надсилання на адресу банку не підтверджують факт їх отримання ПАТ «КБ «Хрещатик».

Наявні у матеріалах справи копії накладних №№70070119, 70070116, 70070114 служби доставки «Глобал-Пост» від 01.04.2016 з описами вкладення, в яких зазначено адресу отримувача: ПАТ «КБ «Хрещатик»: Україна, м.Київ, вул..Хрещатик, 8А, не є належними доказам у справі, оскільки відповідачем надано лист ТОВ «Глобал-Пост за вих.. № 60 від 28.08.2017 за підписом директора товариства ОСОБА_11, зі змісту якого випливає, що ТОВ «Глобал-Пост» не приймав до відправлення листи за номерами експрес-накладних №№70070119, 70070116, 70070114 від ТОВ «ОАЗИС», або будь-якого іншого замовника, кур'єрська відправка на адресу ПАТ «КБ «Хрещатик» м.Київ, вул..Хрещатик, 8А протягом квітня 2016 року не здійснювалась, плати від ТОВ «ОАЗИС», осіб ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 за відправлення за експрес-накладними №№70070119, 70070116, 70070114 ТОВ «Глобал-Пост» не отримувало, доставок від вказаних осіб не здійснювало у квітні 2016 року.

Інших доказів повідомлення банку 01.04.2016 року про відступлення права вимоги та прохання вкладників ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 здійснити взаєморозрахунок за договорами банківських вкладів Товариству з обмеженою відповідальністю «Оазис» відповідно до кредитного договору № 88ВКЛ-13-1 від 24.10.2013 та Генерального кредитного договору № 88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 та додатків до нього, суду не надано.

У процесі розгляду справи позивачем 19.08.2017 повідомлено про повторне направлення на адресу ПАТ «КБ «Хрещатик» повідомлення від 23.08.2017 про зарахування зустрічних однорідних вимог із додатками до нього.

Проте, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «ХРЕЩАТИК» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» Костенку І.І.

Статтею 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено наслідки початку процедури ліквідації банку та встановлено, що з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Таким чином зарахування зустрічних однорідних вимог, списання коштів з банківських рахунків по договорах банківських вкладів, що знаходяться в ПАТ «КБ «Хрещатик» після запровадження тимчасової адміністрації та в подальшому після початку процедури ліквідації банку- ПАТ «КБ «Хрещатик» є неможливим та суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, помилковим є твердження позивача про те, що внаслідок наявності укладеного Генерального кредитного договору № 88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 та додаткових угод до нього, а також розрахункових рахунків № 2600.5.001.125154, № 3600.2.005.124154 має місце поєднання боржника і кредитора в одній особі - ТОВ «ОАЗИС».

Відповідно до ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Аналогічну норму викладено у ч. 2 ст. 204 ГК України, згідно з якою господарське зобов'язання припиняється у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі. Зобов'язання виникає знову, якщо це поєднання припиняється.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що наведена у ст. 606 ЦК України підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної у законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватися для юридичних осіб - у разі реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - у випадку спадкового правонаступництва у разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки.

Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку із цим і припиняється правовідношення.

З урахуванням викладеного, положення ст. 606 ЦК України мають застосовуватися судом у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме у такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 16.09.2015 у справі № 6-43цс15, від 23.03.2016 у справі № 3-107гс16, від 13.07.2016 № 3-519гс16/26/16.

У справі, яка розглядається, поєднання боржника і кредитора в одній особі у розумінні приписів ст. 606 ЦК не відбулося, наявні дві юридичні особи у яких існують взаємні зобов'язання.

Твердження позивача про наявність у банку відповідача зобов'язань, які він не виконав, щодо списання коштів за розпорядженнями ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, викладеними ними у заявах про зарахування зустрічних вимог від 01.04.2016 та ті,, що випливають з положень ч.1 ст. 1058, ч.1 ст.1060 ЦК України, ст. 1066, 1068 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про платіжні системи», пп.11.2, 8.20 Генерального кредитного договору №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013 ґрунтуються на довільному тлумаченні норм чинного законодавства та спростовуються запереченнями відповідача.

Крім того, з пояснень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих документів встановлено, що фізичні особи - вкладники ПАТ «КБ «Хрещатик» ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 після укладення з ТОВ «ОАЗИС» договорів про відступлення права вимоги від 01.04.2016 та початку у банку процедури ліквідації звернулись до ПАТ «КБ «Хрещатик» із кредиторськими вимогами, в яких просили визнати їх кредиторами по вказаних у даній справі договорах відступлення права вимоги, укладеними з позивачем та договорах банківських вкладів, щодо яких відбувся перехід права вимоги 01.04.2017, чим підтвердили свій статус кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик», в подальшому їх вимоги включені до реєстру вимог кредиторів, акцептовані банком у визначених сумах та підлягають задоволенню у відповідній черговості.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, судом визнається, що позивачем не наведені обставини, які підтверджуються достатніми доказами, що свідчать про обґрунтованість позовних вимог.

Позивачем належними засобами доказування не доведено наявності обставин щодо припинення зобов'язань за Генеральним кредитним договором №88ВКЛ-ГЕН-13 від 24.10.2013. кредитними договорами № 88ВКЛ-13-3 від 11.08.2015, №88ВКЛ-13-1 від 24.10.2013, укладених в межах Генерального кредитного договору, а також договір поруки та застави, укладених в забезпечення виконання позивачем зобов'язань перед відповідачем за Генеральним кредитним договором на підставі ст.601 ЦК України у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, не надано доказів порушення його прав та законних інтересів банком, що було б підставою для задоволення позову.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 12.10.2017

Суддя О.М. Ярмак