ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.10.2017 Справа № 904/8405/17

Суддя господарського суду Дніпропетровської області Новікова Р.Г. при секретарі судового засідання Яковлєвій А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив", м. Бровари, Київська область

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 38047грн.45коп., інфляційної складової у розмірі 11607грн.76коп., 3% річних у розмірі 2456грн.87коп.

Представники:

Від позивача: Вінокуров В.О., дов. №26/07-16 від 26.07.2016р.

Від відповідача: Кузьменко Ю.М., дов. №83 від 07.07.2017р.

СУТЬ СПОРУ: Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" звернулось до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" з позовом про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 38047грн.45коп., інфляційної складової у розмірі 11607грн.76коп., 3% річних у розмірі 2456грн.87коп.

В обґрунтування за ялених вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №15-1190-02 від 09.07.2015р., в частині розрахунків за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.09.2017р. порушено провадження у справі. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 03.10.2017р.

Відповідач 03.10.2017р. надав відзив на позов, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідач стверджує, що в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на рахунок - фактуру №Х0057697 від 04.12.2015р. При цьому, в реквізитах вказаного рахунку зазначений договір №13-1208-02 від 29.05.2013р. Вказаний договір, за твердженням відповідача, між сторонами не підписувався.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, встановив.

09.07.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (далі - покупець) підписаний договір №15-1190-02 (далі - договір). За умовами зазначеного договору постачальник зобов'язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати продукцію погодженими партіями, іменовану надалі товар.

Відповідно до пункту 1.2 договору кількість, номенклатура, умови оплати, ціна й термін постачання (строк поставки) товару зазначені в специфікаціях, прикладених до даного договору, які складають його невід'ємну частину.

Згідно пункту 3.2 договору оплата за поставлений товар проводиться шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника відповідно до виставленого рахунку, на умовах, додатково зазначених у специфікаціях до даного договору.

Пунктом 9.4 договору (в редакції додаткової угоди №3 від 31.12.2015р.) визначено, що термін дії договору з моменту підписання до 31.12.2016р., а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

03.12.2015р. сторони підписали додаткову угоду №2 до договору, згідно якої вирішили доповнити договір специфікацією №3. Відповідно до специфікації №3 сторони узгодили поставку товару на загальну суму 177528грн.

Відповідно до тексту додаткової угоди, оплата за товар, поставлений згідно специфікації №3, здійснюється шляхом 100% попередньої оплати в два етапи. Перший етап - попередня оплата 50%, після надання рахунку на попередню оплату, другий етап - попередня оплата 50% після отримання покупцем письмового повідомлення про готовність товару до відвантаження.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товару на суму 177528грн., що підтверджується видатковою накладною №Х0012865 від 05.04.2016р. Вказана видаткова накладна підписана та скріплена печатками сторін без зауважень та заперечень до неї.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами не був дотриманий порядок оплати, визначений в специфікації №3.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Частиною 4 статті 538 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з положеннями частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За наведених обставин, відповідач був зобов'язаний повністю сплатити вартість товару, отриманого згідно специфікації №3 в строк до 06.04.2016р.

Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" розрахувалось за поставлений товар частково, сплативши позивачу 139480грн.55коп., внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 38047грн.45коп.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо невірного визначення реквізитів договору в рахунку - фактурі №Х0057697 від 04.12.2015р., з огляду на наступне.

По - перше, як зазначив сам відповідач договір №13-1208-02 від 29.05.2013р., між сторонами не підписувався.

По - друге, помилка в рахунку - фактурі не заважала відповідачу здійснювати оплату поставленого товару на правильні реквізити, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Крім того, товар згідно видаткової накладної №Х0012865 від 05.04.2016р. був прийнятий відповідачем без зауважень та заперечень. Отже, в силу приписів статті 538 Цивільного кодексу України, внаслідок прийняття товару відповідачем у нього виник обов'язок з його оплати.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Згідно статті 202 Господарського кодексу України та статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідачем не були виконані грошові зобов'язання, доказів припинення відповідних зобов'язань перед позивачем у будь-який інший передбачений законом спосіб, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, на які посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 38047грн.45коп., підтверджені матеріалами справи та не спростовані відповідачем. Тому суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в цій частині.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення суму інфляційних витрат в розмірі 11607грн.76коп. за період з квітня 2016р. по липень 2017р. та 3% річних в розмірі 2456грн.87коп. за період з 06.04.2016р. по 08.09.2017р.

При перевірці розрахунку суми інфляційної складової судом встановлено, що позивач визначив помилковий період нарахування.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За наведених обставин, правильний період нарахування суми інфляційної складової становить з травня 2016р. по липень 2017р.

За результатом зробленого судом розрахунку, стягненню з відповідача підлягає сума інфляційної складової в розмірі 8062грн.21коп. В задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційної складової в розмірі 3545грн.55коп. слід відмовити.

За результатами зробленого судом розрахунку, сума 3% річних через несплату суми боргу за період з 06.04.2016р. по 08.09.2017р. становили суму в більшому розмірі ніж заявлено позивачем до стягнення.

Разом з тим, суд не наділений правом збільшувати розмір позовних вимог, це виключне право позивача. При цьому, стягнення суми в меншому розмірі є правом позивача. З огляду на викладене, суд задовольняє вимоги позивача про стягнення суми 3% річних в розмірі 2456грн.87коп.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 21, 22, 33, 34, 36, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 38047грн.45коп., інфляційної складової у розмірі 11607грн.76коп., 3% річних у розмірі 2456грн.87коп. - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" (ідентифікаційний код: 05393043; місцезнаходження: 51925, Дніпропетровська область, м. Кам'янське, вул. Соборна, буд. 18-б) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімлаборреактив" (ідентифікаційний код: 23522853; місцезнаходження: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Щолківська, буд. 8) суму основної заборгованості в розмірі 38047грн.45коп., інфляційну складову в розмірі 8062грн.21коп., 3% річних в розмірі 2456грн.87коп. та судовий збір в розмірі 1491грн.14коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання чинності рішенням.

В судовому засіданні від 03.10.2017р. проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст підписаний 09.10.2017р.

Суддя Р.Г. Новікова