КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2017 р. Справа№ 910/7280/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача Перетятько В.Є. - дов. б/н від 01.06.2017

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родоніт Стоун»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.07.2017 (суддя Зеленіна Н.І.)

у справі № 910/7280/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Родоніт Стоун»

(далі - ТОВ «Родоніт Стоун»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет»

(далі - ТОВ «Фудмаркет»)

про стягнення 1 306 970,26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 у справі № 910/7280/17 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Родоніт Стоун» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фудмаркет» про стягнення 1 306 970,26 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування свої вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що рішення у даній справи може вплинути на права та обов'язки ТОВ «ПЦ «Система» та ТОВ «Стор Фуд Дистриб'юшн», а тому безпідставно відмовив в залучені їх до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. На думку апелянта, укладення відповідачем договору відступлення права вимоги № 1 від 03.11.2014 свідчить про визнання ним факту укладення між сторонами договорів поставки № та № від 22.07.2013, виконання позивачем своїх зобов'язань за цими договорами щодо поставки товару та наявності у відповідача заборгованості на загальну суму 563 313,42 грн. Вказані факти, а також відсутність у арбітражного керуючого позивача первинної бухгалтерської документації за згаданими договорами поставки, на переконання апелянта, встановлено судами в рамках справи № 925/292/15. Крім цього, апелянт наполягав на невірному застосуванні судом положень ст. 216 ЦК України, адже визнання договору відступлення права вимоги № 1 від 03.11.2014 недійсним свідчить про повернення сторін у первісний стан, за яким позивачу належить право вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за поставлений товар тощо.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/7280/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.08.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 26.09.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2017 за клопотанням ТОВ «Родоніт Стоун» (апелянта) розгляд справи відкладено на 10.10.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судове засідання апеляційної інстанції з'явився представник відповідача, представник позивача не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав. Присутній в судовому засіданні представник відповідача не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника позивача.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Оскільки позивач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, неявка його представника не перешкоджає вирішенню апеляційної скарги по суті, апеляційний суд вважав за необхідне справу розглянути за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у запереченнях на апеляційну скаргу.

На підставі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, ТОВ «Родоніт Стоун» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Фудмаркет» про стягнення 1 306 970,26 грн., з яких 598 820,22 грн. заборгованості, 61 424,20 грн. 3 % річних та 598 820,22 грн. інфляційних втрат.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що після порушення провадження у справі № 925/292/15 про банкрутство ТОВ «Родоніт Стоун» ухвалою Господарського суду Черкаської області від 26.03.2015 арбітражним керуючим встановлено, що в 2013 між ТОВ «Родоніт Стоун» та ТОВ «Фудмаркет» укладено Договори поставки від 22.07.2013 № на суму 176 835,39 грн. та № на суму 386 478,03 грн., за якими поставлений позивачем товар на загальну суму 563 313, 42 грн. не був оплачений відповідачем.

За твердженнями позивача, факт поставки товару за цими договорами та наявності у відповідача заборгованості встановлено ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 в межах справи №925/292/15, а також визнано відповідачем шляхом укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 03.11.2014 за цими договорами поставки.

Як встановлено матеріалами справи, розпорядник майна ТОВ «Родоніт Стоун» арбітражний керуючий Галічева В.О. звернулась до Господарського суду Черкаської області із заявою до ТОВ «Стор Фуд Дистриб'юшн», ТОВ «Фудмережа», ТОВ «Фудмаркет» про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах справи № 925/292/15 про банкрутство ТОВ «Родоніт Стоун».

Розглядаючи згадану заяву, судами встановлено, що 03.11.2014 між ТОВ «Родоніт Стоун» (первісним кредитором), ТОВ «Стор Фуд Дистриб'юшн» (новим кредитором) та ТОВ «Фудмаркет» (боржником) укладено договір відступлення права вимоги № 1 (далі Договір №1), за умовами якого первісний кредитор уступає право вимоги, яке йому належить за договорами поставки № та № від 22.07.2013 між первісним кредитором та боржником, надалі іменується «основні договори поставки», а новий кредитор за основними договорами поставки № (системний № ) (п. 1.1 Договору № 1).

Згідно п. 2.1 Договору № 1 заборгованість боржника перед первісним кредитором складає:

- по договору поставки № - 176 835,39 грн., в т.ч. ПДВ;

- по договору поставки № - 386 478,03 грн., в т.ч. ПДВ.

Згаданим Договором № 1 передбачено, що до нового кредитора переходять права вимоги до ТОВ «Фудмаркет» за договорами поставки № та № від 22.07.2013 на загальну суму 563 313,42 грн.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 у справі № 925/292/15 повністю задоволено заяву розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Галічевої В.О., зокрема, визнано недійсним Договір № 1, укладений між ТОВ «Родоніт Стоун», ТОВ «Стор Фуд Дистриб'юшн» та ТОВ «Фудмаркет».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 у справі №925/292/15 ухвалу Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 в частині визнання недійсним Договору № 1 залишено в силі.

Вищенаведене, на думку позивача, свідчить про те, що між ТОВ «Родоніт Стоун» та ТОВ «Фудмаркет» існували господарські відносини на підставі договорів поставки № та № від 22.07.2013, за якими поставлений позивачем товар на загальну суму 563 313, 42 грн. не був оплачений відповідачем.

Крім цього, за твердженнями позивача, відповідно до реєстру прибуткових накладних встановлено здійснення позивачем поставки відповідачу товару на загальну суму 35 506,80 грн. за наступними прибутковими накладними:

- № від 22.11.2013 на суму 2 327,04 грн.

- № від 22.11.2013 на суму4 092,48 грн.

- № від 22.11.2013 на суму 2 393,28 грн.

- № від 22.11.2013 на суму 13 314,96 грн.

- № від 22.11.2013 на суму 10 530,72 грн.

- № від 22.11.2013 на суму 2 848,32 грн.

Проте відповідач за поставлений згідно цих прибуткових накладних товар розрахунку не здійснив, відтак у нього утворилась перед позивачем заборгованість в розмірі 598 820, 22 грн. (563 313, 42 грн. за договорами поставки + 35 506, 80 грн. за прибутковими накладними), тому позивач просив стягнути цю заборгованість в судовому порядку.

Так, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу приписів ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець згідно ст. 692 ЦК України зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яке бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Так, за приписами ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб,відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинний документ на прідставі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (далі-Положення) господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

За змістом п. 2.1 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, які впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п. 2.4 Положення).

Відповідно до п. 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Проте, позивачем не надано суду жодних первинних документів в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, а також засвідчують факт постачання відповідачу товару за договорами поставки № та № від 22.07.2013 на загальну суму 563 313,42 грн. та за вищезгаданими прибутковими накладними на загальну суму 35 506,80 грн. Відповідно доводи позивача (апелянта) з приводу здійснення ним поставки товару та наявності у відповідача заборгованості за них не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, відтак правомірно не прийняті суд першої інстанції до уваги.

Посилання позивача (апелянта) на те, що факт поставки товару за цими договорами поставки та наявності у відповідача заборгованості встановлено ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.01.2017 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017 в межах справи №925/292/15 також не заслуговують на увагу, адже з тексту цих судових рішень видно, що в межах справи №925/292/15 про банкрутство ТОВ «Родоніт Стоун» (позивача) судами не досліджувався та не встановлювався факт укладення договорів поставки № та № від 22.07.2013, здійснення позивачем поставки товару та наявної заборгованості відповідача за поставлений товар.

Більш того, вищезгаданими судовими актами встановлено, що позивач - ТОВ «Родоніт Стоун» не передавав ТОВ «Стор Фуд Дистриб'юшн» первинні документи, які підтверджують право вимоги до ТОВ «Фудмаркет» за договорами поставки № та № від 22.07.2013.

Твердження позивача (апелянта) про те, що укладення відповідачем Договору № 1, який визнано судом недійсним, свідчить про визнання відповідачем факту укладення договорів поставки № та № від 22.07.2013, здійснення позивачем поставки товару та наявності у відповідача заборгованості, є безпідставними та необґрунтованими, не заслуговують на увагу. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, відтак зазначення у недійсному Договорі № 1 суми заборгованості відповідача за договорами поставки без надання первинних документів на підтвердження права вимоги не може свідчити про здійснення позивачем поставки та наявність реальної заборгованості відповідача.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договорів поставки № та № від 22.07.2013, здійснення позивачем поставки товару за цими договорами та прибутковими накладними, відповідно не доведено факту наявної заборгованості відповідача за поставлений товар в розмірі 598 820,22 грн., що, в свою чергу, є підставою для відмови у позові в цій частині.

В зв'язку з відсутністю підстав для стягнення заборгованості, не підлягають задоволенню й вимоги про стягнення з відповідача 61 424,20 грн. 3 % річних та 598 820,22 грн. інфляційних втрат, які є похідними, обґрунтованими простроченням сплати заборгованості за поставлений товар, що в даному випадку не доведено.

Не підлягає задоволенню й заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом права позивача відповідачем не порушені та в задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав їх необґрунтованості.

Доводи апелянта (позивача) з приводу порушення вимог матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 27 ГПК України щодо залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ТОВ «ПЦ «Система» та ТОВ «Стор Фуд Дистриб'юшн» не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Родоніт Стоун» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2017 у справі № 910/7280/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/7280/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук