РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"03" жовтня 2017 р. Справа № 903/973/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

судді Савченко Г.І. ,

судді Тимошенко О.М.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Юридична компанія "Юстерра" на ухвалу господарського суду Волинської області від 26.07.2017 року у справі № 903/973/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест+"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 26.07.2017 року заяву ОСОБА_1 про припинення провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Інвест+" задоволено. Провадження у справі про банкрутство ТзОВ "Інвест+" припинено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ПП Юридична компанія "Юстерра" звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило ухвалу скасувати, справу передати для подальшого розгляду до господарського суду Волинської області. Разом з тим, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали від 26.07.2017 року.

Колегія суддів, ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги ПП ЮК "Юстерра", колегія суддів дійшла висновку, що в прийнятті апеляційної скарги має бути відмовлено з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлені основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 12 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, наведені конституційне та законодавче положення ставлять в залежність реалізацію конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження від положень процесуального закону, яким є Господарський процесуальний кодекс України.

Відповідно до ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу господарського суду Волинської області від 26.07.2017 вже було переглянуто в апеляційному порядку, про що Рівненським апеляційним господарським судом винесено відповідну Постанову від 06.09.2017 року (том 3, аркуш справи 114-116), згідно з якою апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвест+" в особі голови ліквідаційної комісії Григор'єва В.В. залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 26.07.2017 року у справі № 903/973/16 - без змін.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" якщо апеляційну скаргу подано на рішення чи ухвалу місцевого господарського суду, яку вже було переглянуто в апеляційному (касаційному) порядку, то відповідні обставини виключають перегляд судових актів суду першої інстанції апеляційним господарським судом. У таких випадках останній повинен відмовити у прийнятті апеляційної скарги і винести з цього приводу відповідну ухвалу: щодо апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції - з посиланням на статті 97, 98 ГПК, а щодо апеляційних скарг на ухвали суду - на статті 91, 98 і 106 ГПК.

При цьому, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії", п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відтак, ГПУ України не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку процесуальних документів (в даному випадку ухвали місцевого господарського суду) після здійснення їх апеляційного перегляду по суті. Наведене унеможливлює прийняття до провадження поданої апеляційної скарги.

Оскільки апелянт оскаржує ухвалу господарського суду Волинської області від 26.07.2017 року, яка вже була переглянута в апеляційному порядку, що унеможливлює повторний перегляд оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга ПП ЮК "Юстерра" на ухвалу господарського суду Волинської області від 26.07.2017 року у справі № 903/973/16 не може бути розглянута судом.

Відтак, клопотання ПП ЮК "Юстерра" про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає розгляду по суті.

Враховуючи наведені вище обставини, апеляційна скарга ПП ЮК "Юстерра" не може бути прийнята судом до провадження, у її прийнятті слід відмовити на підставі ст.ст. 91, 98 і 106 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 91, 98 і 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Приватному підприємству "Юридична компанія "Юстерра" у прийнятті апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Волинської області від 26.07.2017 року у справі № 903/973/16.

2. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Юридична компанія "Юстерра" на ухвалу господарського суду Волинської області від 26.07.2017 року у справі № 903/973/16 з доданими до неї матеріалами повернути скаржнику.

3. Матеріали справи № 903/973/16 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Тимошенко О.М.