ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2017 року Справа № 910/10179/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Карабаня В.Я.,
Ковтонюк Л.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
на рішення та постановуГосподарського суду міста Києва від 07.12.2016 Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017
у справі№ 910/10179/16 Господарського суду міста Києва
за первісним позовом Приватного підприємства "Фомальгаут-Волинь"
до третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"; Приватне підприємство "Фомальгаут-Ковель"
про та за зустрічним позовом до про за участю від позивача (за первісним позовом): від відповідача (за первісним позовом): від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: та за зустрічним позовом від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2:стягнення 772497,60 грн., Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 1) Приватного підприємства "Фомальгаут-Волинь", 2) Приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" визнання недійсним договору застави, не з'явились, ОСОБА_4, не з'явились, ОСОБА_4, не з'явились, не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва 01.06.2016 через поштовий зв'язок звернулось Приватне підприємство "Фомальгаут-Волинь" із позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" про стягнення 423945,07 грн. основного боргу, 315415,13 грн. інфляційних втрат, 33137,40 грн. 3% річних за договором поставки № 11-16-1-13-970, посилаючись на те, що строк оплати настав 07.10.2013, а позивач набув права вимоги за договором № 1 від 23.01.2014, яким відступлено право вимоги 423945,07 грн. заборгованості за вказаним договором поставки.

До Господарського суду міста Києва 22.06.2016 надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" до Приватного підприємства "Фомальгаут-Волинь"; Приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" про визнання недійсним договору застави.

Зустрічну позовну заяву обґрунтовано тим, що за договором застави фактично відступлено право вимоги без отримання письмової згоди боржника, обов'язковість якої передбачено договором поставки та без з'ясування наявності заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі № 910/10179/16 (у складі колегії суддів: Усатенко І.В.-головуючого, Спичак О.М., Стасюк С.В.) первісний позов задоволено повністю. Стягнуто із Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Атомкоплект" ДП НАЕК "Енергоатом" на користь Приватного підприємства "Фомальгаут-Волинь" 423945,07 грн. заборгованості, 315415,13 грн. втрат від інфляції, 33137,40 грн. 3% відсотків річних та 11587,46 грн. витрат з оплати судового збору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що місцевим господарським судом встановлено наявність основної заборгованості у відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом у розмірі 423945,07 грн. за договором поставки, що підтверджується листом № 1075/51 від 11.02.2014 ВП ДП "НАЕК "Енергоатом" "Атомкомплект", яка підлягає стягненню з відповідача за первісним позовом у повному обсязі. Щодо вимог про стягнення 3% річних у розмірі 33137,40 грн. та втрат від інфляції у розмірі 315415,13 грн., суд перевірив розрахунок позивача за первісним позовом 3 % річних за період з 07.10.2013 по 14.05.2016 та вважає його обґрунтованим та правильним, а суму 3% річних у розмірі 33137,40 грн. такою, що підлягає стягненню з відповідача за первісним у позовом у повному обсязі. Відповідно до перерахунку суду сума втрат від інфляції є більшою, ніж та, що заявлена позивачем за первісним позовом за період із жовтня 2013 року по квітень 2016 року до стягнення. Суд наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, якщо про це є клопотання заінтересованої сторони. Позивач за первісним позовом із відповідним клопотанням до суду не звертався. Сума інфляційних нарахувань підлягає стягненню у розмірі, визначеному позивачем за первісним позовом - 315415,13 грн. Спірний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зобов'язання не містить положень, які б суперечили вимогам чинного законодавства або інтересам сторін, а волевиявлення сторін правочину є вільне і відповідає їхній внутрішній волі, що відповідає вимогам, встановленим ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, дотримання яких є необхідним для чинності правочину і позивачем не доведено протилежного. Позивач не є стороною договору застави та не довів порушення його прав та інтересів.

Постановою Київського апеляційного господарського суду України від 16.02.2017 у справі № 910/10179/16 (у складі колегії суддів: Чорної Л.В. - головуючого, Яковлєва М.Л., Разіної Т.І.) рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 у справі № 910/10179/16 залишено без змін.

Постанову мотивовано тим, що доказів оплати за вказаним договором поставки № 11-16-1-13-970 від 29.04.2013 матеріали справи не містять. Суд апеляційної інстанції перевірив правильність нарахування інфляційних втрат та 3% річних погодився з висновком суду першої інстанції.

Позивач не навів та не довів належними та допустимими доказами укладення між сторонами договору застави з приховуванням договору відступлення права вимоги.

Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 та постановою Київського апеляційного господарського суду України від 16.02.2017 у справі № 910/10179/16, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду України від 16.02.2017 у справі № 910/10179/16, і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

У касаційній скарзі заявник посилається на недотримання судами норм матеріального права господарськими судами.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника відповідача (за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом), перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець) та Приватним підприємством "Фомальгаут-Ковель" (постачальник) 29.04.2013 укладено договір поставки № 11-16-1-13-970, за умовами якого постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, виготовити і поставити вапно будівельне (сорт 2), для потреб ВП "Рівненська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, прийняти і оплатити продукцію (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору покупець сплачує вартість продукції за ціною, зазначеною у специфікації, в національній валюті України шляхом банківського переказу на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 4.2. договору оплата поставленої продукції по специфікації здійснюється покупцем за кожну партію протягом 30 робочих днів з дати підписання акту приймання-передачі поставленої продукції.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 01.06.2014, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку (п. 10.1. договору).

Відповідно до п. 10.3. договору закінчення терміну дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії терміну цього договору та виконання діючих зобов'язань.

ДП "НАЕК "Енергоатом" в особі керуючого директора Відокремленого підрозділу "Атомкомплект" та ПП "Фомальгаут-Ковель" 22.08.2013 укладено додаткову угоду № 1, за умовами якої з метою виконання договору від 29.04.2013 № 11-16-1-13-970 (в наступному - "договір") на поставку вапна будівельного (в наступному - "продукція"), станом на момент укладання даної угоди постачальник на адресу вантажоодержувача - ВП "Рівненська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом" здійснив поставку продукції в кількості 403,15 т, в тому числі: 21.05.2013 - поставлено 68,05 т (з/д накладна № 37902178); 21.05.2013 - поставлено 67,35 т (з/д накладна № 37902129); 27.05.2013 - поставлено 135,85 т (з/д накладна № 37961273); 28.05.2013 - поставлено 131,90 т (з/д накладна № 37983418).

В процесі прийняття продукції з якості в порядку, обумовленому договором, покупець встановив факт невідповідності поставленої продукції показникам, що визначаються умовами договору (відповідність продукції ДСТУ Б.В.2.7- 90:2011, сорт 2). Відповідно до лабораторних іспитів встановлено, що поставлена продукція відповідає ДСТУ Б.В.2.7-90:2011, але є більш низької якості, а саме - сорт 3.

Враховуючи технічну можливість використання поставленої продукції з показниками якості, що відповідають ДСТУ Б.В.7-90:2011, сорт 3 у виробничому циклі ВП "Рівненська АЕС" (відповідно до технічного рішення № 171-378-ТР-ХЦ від 15.08.2013), покупець з метою запобіганню нанесенню збитків, що пов'язані з простоєм енергоблоків, керуючись ст. 678 Цивільного кодексу України, ст. 268 Господарського кодексу України, вирішив прийняти поставлену продукцію у кількості 403,15 т та оплатити її за ціною, визначеною за згодою сторін.

Визнаючи факт поставки продукції більш низької якості, сторони дійшли до згоди зменшити ціну на поставлену продукцію у кількості 403,15 т до 1469,06 грн. за т без врахування ПДВ.

Покупець погоджується прийняти поставлену продукцію в кількості 403,15 т для використання її у виробничому процесі. поставлена партія продукції вважається частковим виконанням постачальником своїх зобов'язань за договором.

За актами приймання-передачі ТМЦ № 104/13 від 23.08.2013, ТМЦ № 105/13 від 23.08.2013, ТМЦ № 103/13 від 23.08.2013, ТМЦ № 102/13 від 23.08.2013 відповідачу поставлено продукцію на суму 710701, 84 грн.

За статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві ціну проданого товару.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що рішенням від 27.11.2013 у справі № 903/1041/13 за позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" до Приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" про стягнення 281134,09 грн., яке набрало законної сили, стягнуто із Приватного підприємства "Фомальгаут-Ковель" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" ДП НАЕК "Енергоатом" 281134,09 грн., в т.ч. 160972,87 грн. пені, 120161,22 грн. штрафу та 5622,68 грн. витрат з оплати судового збору. Загальна сума визначена до стягнення рішенням суду з урахуванням суми судового збору становить 286756,77 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судами встановлено, що листом відокремлений підрозділ Державного підприємства "НАЕК "Енергоатом" "Атомкомплект" № 1075/51 від 11.02.2014 повідомив Приватне підприємство "Фомальгаут-Ковель" про зарахування зустрічних вимог на загальну суму 286756,77 грн. та про залишок боргу відокремленого підрозділу "Атомкомплект" перед Приватним підприємством "Фомальгаут-Ковель" за договором поставки - 423945,07 грн. 23.01.2014 між ПП "Фомальгаут-Волинь" (заставодержатель) та ПП "Фомальгаут-Ковель" (заставодавець) укладено договір застави № 1, за умовами якого заставодавець у якості забезпечення виконання всіх зобов'язань покупця за договором поставки № 7 від 01.03.2008 з усіма змінами та доповненнями, далі відповідно до тексту - "Основний договір", передає заставодержателю в заставу майнові права на отримання грошових коштів (право грошової вимоги), що належать заставодавцю відповідно до договору поставки № 11-16-1-13-970 від 29.04.2013, укладеного з ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в сумі 423945,07 грн. за поставлений товар, а також всіх належних до сплати штрафних санкцій (пеня, штраф, три відсотки річних), процентів за користування чужими грошовими коштами, компенсаційних виплат, в тому числі інфляційні втрати, далі відповідно до тексту - "Предмет застави".

Боржником за договором поставки №11-16-1-13-970 від 29.04.2013 є Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", місцезнаходження: Україна, місто Київ, вулиця Вєтрова, будинок № 3, код за , ВП "Атомкомплект" ДА НАЕК "ЕНЕРГОАТОМ", місцезнаходження: Україна, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок № 108, літ. А код за (п. 1.1.1 договору застави).

Відповідно до п. 1.2. договору застави суть та розмір забезпечених заставою вимог: виконання зобов'язань заставодавцем (покупцем) перед заставодержателем, зокрема:

- оплата поставленого відповідно до основного договору товару в строк до "00" 30.12.2014 в розмірі 1400008,26 грн.;

- сплата можливої неустойки (штраф, пеня), визначеної основним договором;

- інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у випадку, якщо на час настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано належним чином відповідно до умов основного договору.

Згідно із п. 4.1. договору застави за рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити свої вимоги з основного зобов'язання та інших зобов'язань, що забезпечені заставою відповідно до пункту 1.1. цього договору, у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування.

Згідно із п. 4.2. договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у будь-якому з наступних випадків:

- в разі, якщо в момент настання строку виконання заставодавцем/позичальником основного зобов'язання, воно не буде виконане або буде виконане неналежним чином;

- в разі порушення заставодавцем будь-якого із обов'язків, передбачених цим договором: у разі, якщо до настання строку виконання основного зобов'язання заставодавець зробить письмову заяву про повну або часткову неспроможність виконати його;

- у разі порушення справи про банкрутство заставодавця;

- інші випадки передбачені нормами чинного законодавства.

Згідно із п. 4.3. договору застави звернення стягнення предмет застави за цим договором, у розмірі еквівалентному сумі заборгованості за основним договором, можливої неустойки (штрафу, пені), інших необхідних платежів, здійснюється як в судовому порядку, гак і в позасудовому порядку, дозволеному нормами чинного законодавства. Порядок звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя. Згідно із п. 4.4. договору застави заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави в порядку, передбаченому ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (далі - Закон), для чого застоводержатель зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 Закону, заставодавця (боржника) та інших обтяжувачів права грошової вимоги, що є предметом цього договору, про свій намір набути на свою користь таке право.

Після закінчення 30-денного строку заставодержатель, якщо він є обтяжувачем з вищим пріоритетом та висловив намір звернути стягнення на предмет обтяження, надсилає письмове повідомлення, передбачене ст. 32 Закону, всім особам, які повинні виконати вимоги за правом грошової вимоги заставодавця, яке є предметом цього договору та забезпечувального обтяження.

З дня відправлення зазначеного повідомлення заставодержатель, якщо він є обтяжувачем з вищим пріоритетом, набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимогою.

Цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 31.12.2010, але не раніше дати остаточного виконання заставодавцем прийнятих за основним договором зобов'язань.

Листом № 80 від 21.05.2014 Приватне підприємство "Фомальгаут-Ковель" повідомило відповідача про відступлення права вимоги заборгованості на суму 423945,07 грн., яке отримане останнім 26.04.2014, про що свідчить відмітка про отримання.

Приватне підприємство "Фомальгаут-Волинь" звернулось до відповідача із повідомленням № 1 від 26.01.2016 в порядку ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" на суму 423945,07 грн., яке отримане останнім, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до п. 2 ст. 590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 32 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

З дня відправлення зазначеного повідомлення обтяжувач з вищим пріоритетом набуває права кредитора в зобов'язанні, право вимоги за яким відступлене на його користь. Обтяжувач користується правами кредитора в цьому зобов'язанні до моменту повного задоволення його забезпеченої обтяженням вимоги.

Судами встановлено, що доказів оплати матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та 3% річних, Київський апеляційний господарський суд погодився із висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Судами встановлено, що в процесі розгляду справи відповідачем заявлено зустрічний позов про визнання договору застави № 1 від 23.01.2014, укладений між ПП "Фольмальгаут-Ковель" та ПП "Фомальгаут-Волинь" недійсним.

Відповідно до ч. ч. 1 - 5 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про заставу" при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відповідно до ст. 49 Закону України "Про заставу" заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.

Згідно із п. 11.7. договору поставки № 11-16-1-13-970 від 29.04.2013 відступлення права вимоги та (або) переведення боргу за договором однією із сторін третім особам допускаються виключно за умови погодження з іншою стороною.

Відповідно до п. п.1 п. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу застава є видом забезпечення виконання зобов'язання. (ст. 546 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується із висновками господарських судів та вважає їх передчасними, виходячи з наступного.

Судами не надано оцінку п. 11.7 вказаного договору поставки щодо відступлення права вимоги за договором з урахуванням ст. 516 ЦК України.

Судами не досліджено наявність заборгованості за вказаним договором.

Судами не з'ясовано правову природу договору № 1 від 23.01.2014, який укладений між Приватним підприємцем "Фомальгаут-Волинь" та Приватним підприємцем "Фомальгаут-Ковель".

Відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому: 1) у вступній частині вказуються найменування господарського суду, номер справи, дата прийняття рішення, найменування сторін, ціна позову, прізвище судді (суддів), представників сторін, прокурора та інших осіб, які брали участь у засіданні, посади цих осіб. При розгляді справи на підприємстві, в організації про це також вказується у вступній частині рішення; 2) описова частина має містити стислий виклад вимог позивача, відзиву на позовну заяву, заяв, пояснень і клопотань сторін та їх представників, інших учасників судового процесу, опис дій, виконаних господарським судом (огляд та дослідження доказів і ознайомлення з матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження); 3) у мотивувальній частині вказуються обставини справи, встановлені господарським судом; причини виникнення спору; докази, на підставі яких прийнято рішення; зміст письмової угоди сторін, якщо її досягнуто; доводи, за якими господарський суд відхилив клопотання і докази сторін, їх пропозиції щодо умов договору або угоди сторін; законодавство, яким господарський суд керувався, приймаючи рішення; обґрунтування відстрочки або розстрочки виконання рішення; 4) резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

При задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються: найменування сторони, на користь якої вирішено спір, і сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум або яка зобов'язана виконати відповідні дії, строк виконання цих дій, а також строк сплати грошових сум при відстрочці або розстрочці виконання рішення; розмір сум, що підлягають стягненню (основної заборгованості за матеріальні цінності, виконані роботи та надані послуги, неустойки, штрафу, пені та збитків, а також штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу); найменування майна, що підлягає передачі, і місце його знаходження (у спорі про передачу майна); найменування, номер і дата виконавчого або іншого документа про стягнення коштів у безспірному порядку (у спорі про визнання цього документа як такого, що не підлягає виконанню), а також сума, що не підлягає списанню.

У спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір-умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

В резолютивній частині рішення вказується про визнання договору недійсним у випадках, передбачених у пункті 1 статті 83 цього Кодексу.

При задоволенні заяви про визнання акта недійсним в резолютивній частині вказуються найменування акта і органу, що його видав, номер акта, дата його видання, чи визнається акт недійсним повністю або частково (в якій саме частині).

В резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Якщо у справі беруть участь кілька позивачів або відповідачів, у рішенні вказується, як вирішено спір щодо кожного з них, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

При розгляді первісного і зустрічного позовів у рішенні вказуються результати розгляду кожного з позовів.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, справа № 910/10179/16 підлягає передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду необхідно врахувати викладене та в залежності від встановлених обставин, вирішити спір відповідно до норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до наявних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119- 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 у справі № 910/10179/16 Господарського суду міста Києва частково задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 07.12.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2017 у справі № 910/10179/16 Господарського суду міста Києва скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Карабань В.Я.
Ковтонюк Л.В.