РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"10" жовтня 2017 р. Справа № 903/386/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Дужич С.П. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс Губин" на рішення господарського суду Волинської області від 12.07.2017 року у справі № 903/386/17 (суддя Якушева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс Губин"

до Р.Р.Н.U. "SZLACHET-STAL" W. і G. Sendalscy sp.j., Петрикув Трибунальський, Республіка Польща

про розірвання контракту № 03/12-1 від 03.12.2012 року в частині поставки та оплати обладнання, стягнення 152973 євро, що в гривневому еквіваленті становить 4419389,97 грн.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Остапук І.І., за довіреністю;

В судовому засіданні від 10.10.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "Птахокомплекс Губин" звернулось до господарського суду Волинської області з позовом про розірвання контракту № 03/12-1 від 03.12.2012 року в частині поставки та оплати обладнання, укладеного між ТзОВ "Птахокомплекс Губин" та Р.Р.Н.U. "SZLACHET-STAL" W. і G. Sendalscy sp.j. та стягнення з відповідача 3000 грн. витрат за проведення експертизи.

06.06.2017 року позивачем подано до суду першої інстанції заяву № 1-4/460 від 06.06.2017 року про зміну предмета позову, згідно якої останній просив розірвати контракт № 03/12-1 від 03.12.2012 року в частині поставки та оплати обладнання та стягнути з відповідача 152973 євро, що в гривневому еквіваленті становить 4419389,97 грн., та складає вартість поставки неякісного обладнання, стягнути 3000 грн. витрат на проведення експертизи. Вказана заява прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Рішенням господарського суду Волинської області від 12.07.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги останнього у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві, та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Від скаржника на електронну адресу Рівненського апеляційного господарського суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із перебуванням його представника на лікарняному.

Порадившись, колегія суддів відмовила у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" встановлено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Разом з тим, апеляційний господарський суду зауважує, що скаржником не надано жодного обґрунтованого доказу неможливості направлення іншого свого представника в судове засідання до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому, апеляційний суд встановив наступні обставини та керувався такими мотивами.

З матеріалів справи вбачається, що 03.12.2012 року між Р.Р.Н.U. "SZLACHET-STAL" W. і G. Sendalscy sp.j. (продавець) і ТзОВ "Птахокомплекс Губин" (покупець) укладено контракт № 03/12-1 від 03.12.2012 року, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець прийняти і оплатити обладнання для забою курей-бройлерів продуктивністю 6000 шт./год. згідно із специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору; обладнання для очистки стоків згідно із специфікацією, яка є невід'ємною частиною договору. Згідно з п.п. 2.2., 6.1., 6.6., 7.1. контракту якість товару має відповідати технічним і заводським нормам продавця і повинна бути підтверджена відповідними документами.

Умовами договору встановлено, що продавець зобов'язаний передати наступні документи: рахунок-фактуру, товарно-транспортну накладну, технічний паспорт, сертифікат походження. Передача-прийомка товару проводиться на складі продавця в присутності представника покупця. При передачі-прийомці товару проводиться його перевірка по кількості і якості.

Згідно п. 8.5. контракту, якщо при прийомці буде виявлено невідповідність обладнання і/або робіт по якості заявленим вимогам, сторони в акті (протоколі) прийомки встановлюють строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків повторна прийомка здійснюється в повному обсязі.

Відповідно до п. 9.1. контракту продавець гарантує безперебійну і безвідмовну роботу переданого обладнання на протязі 12 місяців з моменту монтажу обладнання, але не більше 18 місяців від дати поставки.

В обґрунтування звернення з позовом до суду, Товариство зазначило про те, що після введення обладнання в дію та початку його промислової експлуатації було виявлено, що обладнання працює з перебоями, а про вказані недоліки відповідач повідомлявся позивачем 03.04.2015 року, 06.04.2015 року, 30.07.2015 року, 06.07.2016 року.

В свою чергу, як встановлено судами, відповідач надсилав своїх представників для усунення недоліків 09.04.2015 року, 13.04.2015 року, 20.04.2015 року, 06.06.2015 року, 11.06.2015 року, 18.06.2015 року.

23.10.2014 року складено протокол проведення монтажних та пуско-налагоджувальних робіт, проведення навчання працівників, пробний запуск. Недоліків в роботі обладнання виявлено не було, а 24.03.2015 року було складено протокол приймання, в якому зазначено, що обладнання відповідає вимогам щодо якості; обладнання здано в експлуатацію.

04.10.2016 року на замовлення позивача Волинською торгово-промисловою палатою складено експертне заключення, в якому зазначено про те, що обладнання, перелік якого наведено в позовній заяві, не виконує своїх функціональних призначень, працює з перебоями, потребує заміни на аналогічне обладнання.

В обґрунтування позову, Товариство посилалось на ч. 2 ст. 651 ЦК України, вказавши, що відповідачем на суму 152973 євро було передано неякісне обладнання, а відтак, передача неякісного обладнання є істотним порушенням відповідачем умов договору, оскільки метою останнього була передача якісного обладнання з можливістю використання його у господарській діяльності. Крім того позивач стверджує, що він позбавлений можливості значною мірою використовувати результати контракту.

Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Разом з тим, у кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, має бути встановлено не лише 1) наявність істотного порушення договору, але й 2) наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, 3) її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, 4) чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Як встановлено судами, метою контракту була купівля-продаж обладнання загальною вартістю 2300000 євро, обладнання на вказану суму було передано відповідачем та отримано позивачем. Однак, у поданій позовній заяві Товариство вказало про те, що обладнання, яке є неякісним, використовується позивачем в складі автоматизованої лінії по забою птиці, що свідчить про досягнення останнім мети, яку він переслідував, укладаючи договір - отримання обладнання для використання у господарській діяльності.

Зважаючи на викладене, сторонами було досягнуто мети укладення контракту - передача обладнання з метою використання його у господарській діяльності. Відтак, доводи позивача про те, що останній позбавлений можливості використовувати результати контракту спростовуються вищевикладеним.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не подано жодного доказу на підтвердження факту заподіяння останньому шкоди передачею неякісного обладнання. Натомість, робота птахоферм не зупинена, конвеєр по забою птиці працює, обладнання використовується. Отже, факт наявності шкоди, заподіяної позивачу передачею обладнання не доведено ним належними та допустимими доказами.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоцільність призначення у справі судової товарознавчої експертизи з метою дослідження питання істотності порушення вимог щодо якості обладнання на суму 152973 євро, зважаючи на те, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, а для вирішення спору в частині розірвання контракту вирішальне значення має наявність умов, передбачених ст.651 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції законно та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність умов, які є підставою для розірвання контракту № 03/12-1 від 03.12.2012 року на підставі ст. 651 ЦК України.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову про розірвання контракту в частині поставки обладнання, перелік якого наведений у позовній заяві, судом першої інстанції підставно враховано, що ні норми глави 54 ЦК України, яка регулює правовідносини купівлі-продажу, ні норми глави 53 ЦК України, яка регулює загальні положення щодо укладення, зміни і розірвання договору, не передбачають розірвання договору в певній частині.

Як зазначено вище, Товариством також було заявлено вимогу про стягнення з відповідача коштів в розмірі 152973 євро, сплачених за передачу неякісного обладнання

В обґрунтування вказаної вимоги позивач вказав про те, що він реалізував право покупця, передбачене ч. 2 ст. 678 ЦК України, звернувшись до відповідача з листом № 1-4/803.1. від 27.10.2016 року про відмову від договору, а відтак, на підставі цієї норми закону останній має право на повернення суми коштів в розмірі 152973 євро, сплачених за обладнання.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, лист № 1-4/803.1. від 27.10.2016 року не можна вважати відмовою позивача від контракту, оскільки в прохальній частині вказаного листа позивач не повідомляє про відмову від контракту, а просить відповідача його розірвати та повернути кошти, а за взаємною згодою сторони контракту не розірвали.

Відтак, враховуючи той факт, що позивачем не було реалізовано право на відмову від договору, передбачене ч. 2 ст. 678 ЦК України, а обладнання прийняте і використовується останнім, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача суми коштів в розмірі 152973 євро, сплачених позивачем як покупцем на виконання цивільно-правових зобов'язань за договором купівлі-продажу.

Крім того, вважаючи, що передачею неякісного обладнання йому завдано збитків, позивач не позбавлений права на захист порушеного права у спосіб пред'явлення вимоги про стягнення збитків.

До вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 ЦК України, а якщо на товар встановлено гарантійний строк - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку, що врегульовано ст. 681 ЦК України.

Враховуючи той факт, що контракт № 03/12-1 від 03.12.2012 року не розірваний, не визнаний судом недійсним, обладнання не повернуто, вимога позивача про стягнення з відповідача 152973 євро фактично є вимогою про повернення сплаченої за договором купівлі-продажу суми коштів за придбане обладнання, що виключає можливість застосування до цієї вимоги позовної давності, встановленої ст. 681 ЦК України, про що просив відповідач у заяві від 12.07.2017 року.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Птахокомплекс Губин" залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 12.07.2017 року у справі № 903/386/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Тимошенко О.М.