донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.10.2017р. справа №908/3209/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Татенко В.М., Чернота О.В.
секретар судового засідання Акімова К.К.
за участю представників учасників справи:
від позивача:Мамотенко О.П. (довіреність №96 від 03.07.2017р.);
від відповідача:Ратич Х.О. (довіреність №63/10-1367 від 10.07.2017р.);
від третьої особи: прокурор:не з'явився; не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від12.07.2017р. (повний текст підписано 14.07.2017р.)
по справі№908/3209/16 (головуючий суддя Колодій Н.А., судді Горохов І.С., Боєва О.С.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», м. Запоріжжя
до Відділу урядового Фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя, м.Запоріжжя
за участю Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні ВідповідачаДержавної казначейської служби України, м. Київ
за участюВійськового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України
простягнення 2749201,39грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», м. Запоріжжя (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Відділу урядового Фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя, м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення збитків за договором №66/10 від 05.02.2010р. в розмірі 2749201,39грн.

19.04.2017р. до Господарського суду Запорізької області надійшла заява від Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України про вступ до участі в справі на підставі ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.29 Господарського процесуального кодексу України, яка була задоволена місцевим господарським судом у судовому засіданні 19.04.2017р.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.07.2017р. (повний текст підписано 14.07.2017р.) у справі №908/3209/16 у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» про стягнення збитків в розмірі 2749201,39грн. було відмовлено з мотивів наявності протиправної поведінки з боку Позивача у вигляді недотримання вимог Інструкції з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах України, затвердженої Постановою правління

НБУ №45 від 14.02.2007р., та Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою КМУ №270 від 05.03.2009р. в контексті визначених п.7.1.1. договору умов матеріальної відповідальності.

Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 18.04.2017р. по справі №908/3209/16 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає:

- ненадання належної правової оцінки реєстру №1 від 15.11.2016р., який сторони в п.3.2 спірного договору №66/10 від 05.02.2010р. визначили як єдиний документ, що підтверджує факт отримання Відповідачем цінного відправлення, а також безспірну згоду Відповідача з оголошеною цінністю вмісту вкладення у цінне відправлення;

- неналежна оцінка прибутково-видаткових касових ордерів №1992-1 від 15.11.2016р., №1992-2 від 15.11.2016р., №1992-3 від 15.11.2016р., які на думку місцевого суду не є належними доказами пересилання грошових коштів у цінній посилці;

- ненадання правової оцінки витягу з кримінального провадження №0000292 від 16.11.2016р. та акту службового розслідування від 15.12.2016р. Відповідача, зі змісту яких вбачається, що саме працівники Відповідача на вимогу невідомої особи розпакували відправлення, та передали валютні цінності;

- невірне застосування судом першої інстанції до правовідносин за договором №66/10 від 05.02.2010р. норм матеріального права (Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №27 від 05.03.2009р., Інструкцію з організації інкасації коштів та перевезення валютних цінностей у банківських установах в Україні, затвердженої постановою правління НБУ №45 від 14.02.2007р.), які визначають порядок надання послуг саме поштового зв'язку, а не послуг зв'язку спеціального призначення.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Зубченко І.В. і Радіонова О.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.08.2017р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 16.08.2017р. об 10.40.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.08.2017р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 13.09.2017р. об 11.50 та залучено до участі у справі в якості Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача - Державну казначейську службу України, м. Київ (Третя особа).

Протоколом автоматичної зміни складу суддів від 12.09.2017р. у зв'язку з перебуванням судді Радіонової О.О. на семінарі, її у складі колегії було замінено на суддю Черноту Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 13.09.2017р. розгляд апеляційної скарги було відкладено на 03.10.2017р. об 14.00 та направлено запит до Національного банку України щодо можливості станом на 15.11.2016р. банківських установ здійснювати пересилання коштів (валютних цінностей) із залученням в порядку отримання оплачуваних послуг з доставки цінних відправлень підрозділів урядового Фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України на підставі укладеного договору поза межами порядку, передбаченого Інструкцією Національного банку України №45 від 14.02.2007р. у відповідній редакції.

На виконання вимог цієї ухвали апеляційного суду, НБУ надав письмову відповідь №50-0006/66318 від 27.09.2017р. (а.с.а.с.117, 118 т.2), за змістом якої наголосив на можливості банків поза межами правовідносин, що регулюються нормативними документами НБУ щодо інкасації, як самостійних суб'єктів господарювання користуватися послугами підрозділів урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального захисту та інформації України.

Протоколом автоматичної зміни складу суддів від 02.10.2017р. у зв'язку з перебування судді Зубченко І.В. у відпустці, її у складі колегії було замінено на суддю Татенко В.М.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засіданні 03.10.2017р. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу.

Представник Відповідача у судову засіданні 03.10.2017р. проти апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у відзиві і додаткових поясненнях.

Представник Третьої особи та прокурор у судове засідання 03.10.2017р., попри вжиті заходи з належного повідомлення, без пояснення причин знову не з'явились, що, за висновком судової колегії, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 05.02.2010р. між Публічним акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (Замовник) та Відділом урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя (в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2016р. (а.с.а.с.17-18 т.1) (Виконавець) було укладений договір №66/10 (а.с.а.с.10-12 т.1.), відповідно до умов п.1.1 якого, Виконавець організовує і забезпечує доставку цінних відправлень Замовника на умовах вказаних нижче. Конфіденційність і збереження доставки гарантується Виконавцем.

Згідно з п.п.2.1, 2.2. договору (в редакції додаткової угоди №2 від 04.04.2016р.) Виконавець забезпечує доставку відправлень Замовника на адресу юридичних осіб в обласних центрах України, м. Запоріжжя, м. Кременчук, Полтавської області, м. Київ з використанням встановлених фельд'єгерських маршрутів та виконує доставку до м. Дніпропетровськ та з м. Дніпропетровська до м. Запоріжжя з використанням спеціального автомаршруту.

В п.2.4. договору сторони погодили, що термін доставки відправлень по території України від Замовника до Одержувача становить 2 доби (не враховуючи день приймання відправлення Виконавцем, а також вихідні і святкові дні).

Відповідно до п.3.2 договору, на відправлення, що передаються Виконавцю, Замовник виписує три примірники реєстру встановленої форми. Перший та другий примірники реєстру подаються разом з відправленнями Виконавцю, а третій, з підписом і печаткою Виконавця, залишається у Замовника. При оформленні реєстру Замовник повинен обов'язково вказувати номер цього договору.

Як встановлено п.3.4 договору, пересилці не підлягають: відправлення на адресу іноземних фірм і фізичних осіб, небезпечні матеріали (вибухівка, отрута, речовини які розплавляються, різного роду гази та інше) вибухові пристрої, речовини і матеріали, які можуть самозайматися, радіоактивні, інфекційні речовини, тварини, комахи, продукти харчування, холодна та вогнепальна зброя, наркотики та пристосування до їх використання, а також інші предмети і речовини заборонені для пересилки відповідно до постанови КМУ від 17.08.2002р. №1155 «Про затвердження правил надання послуг поштового зв'язку».

Згідно з п.5.1.1 договору, Виконавець зобов'язався прийняти відправлення Замовника відповідно до п.2.2 та ст.3 цього договору, доставити відправлення Замовника до пункту призначення в строк, передбачений п.2.4 цього договору. Під час доставки відправлень Замовника, Виконавець зобов'язаний забезпечити їх збереження та конфіденційність.

Положення п.5.3.3. договору передбачає можливість проведення перевірки вкладеного відправлень у випадках, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ст.6 договору, Замовник та Виконавець звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків по цьому договору, якщо невиконання є наслідком обставин непереборної сили, що виникли після укладення цього договору в результаті подій, які сторони не могли ні передбачити, ні запобігти розумними способами. До таких подій відносяться стихійні лиха, пожежі, землетруси та інші природні явища, а також страйки, військові дії, повстання, рішення органів державної влади та Національного банку України, що призвели до неможливості виконання умов цього договору.

За умовами п.п.7.1.1, 7.1.2 договору, Виконавець несе матеріальну відповідальність за прийняті від Замовника відправлення у межах оголошеної цінності, за умови оформленого відповідно до чинного законодавства документального підтвердження вмісту вкладеного та суми нестачі, та за рішенням суду. Відповідальність Виконавця перед Замовником за збереження відправлень починається з моменту прийому їх у встановленому порядку від Замовника і закінчується в момент передачі відправлень у встановленому порядку за призначенням.

В свою чергу, умовами п.7.2 договору було визначено, що Замовник відповідає за вкладене відповідно до п. 3.4 цього договору, оформлення, упаковку і правильність вказаної адреси.

Відповідно до п.10.1 договору, останній вступає в силу з дня його підписання обома сторонами, діє на протязі року і автоматично подовжується, якщо ні одна із сторін не виявить письмового бажання його скасувати.

Додатком №1 до договору (а.с.а.с.13,14 т.1) сторонами було визначено тарифи на послуги, що надаються Державною фельд'єгерською службою України.

В межах означеного договору 15.11.2016р. Позивач передав Відповідачу цінне відправлення для його доставки з Регіонального відділення Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» у м. Київ (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/7) до приміщення Акціонерного комерційного банку «Індустріалбанк» у м.Запоріжжя (69037, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 39Д). Означене підтверджується реєстром №1 на кореспонденцію, що направляється через Головне управління урядового фельд'єгерського зв'язку. (а.с.19 т.1) Відповідно до означеного документу, Позивачем передано, а Відповідачем прийнято без жодних зауважень і застережень відправлення з оголошеною цінністю 2749201,39грн.

Як було встановлено судом першої інстанції та зазначав Позивач, цінність посилки була визначена виходячи із вартості вкладення у ній, а саме: 70000 доларів США, 34000 євро, 160 канадських доларів. Означені кошти відповідно до прибутково-видаткових касових ордерів №1992-1, №1992-2, №1993-3 від 15.11.2016р. (а.с.а.с.33-35 т.2) було складено в інкасаторську сумку та разом з супровідним касовим ордером №б/н від 15.11.2016р. (а.с.36 т.2), опломбовано пломбіратором №4 на дві пломби, разом з ярликом на якому вказано оголошену цінність відправлення, адреси Відправника та Отримувача. Цінне відправлення разом з двома примірниками реєстру були передані представнику Відповідача, а 3-й примірник залишився в касових документах.

Як було зазначено Відповідачем у відзиві на позовну заяву (а.с.а.с.132-137 т.1), 16.11.2016р. невідомими особами було здійснено збройний напад на військовослужбовців ГУУФЗ Держзв'язку, які виконували доставку цінних відправлень, у тому числі у відправлення за договором №66/10 від 05.02.2010р. маршрутом Київ-Запоріжжя. Таким чином, внаслідок вказано нападу, невідомими особами було здійснено відкрите викрадення, в тому числі, цінностей Позивача, котрі передавались з м. Києва до м. Запоріжжя за реєстром №1 від 15.11.2016р. на підставі договору №66/10 від 05.02.2010р.

У зв'язку з вищевикладеними обставинами, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було відкрито кримінальне провадження №0000292, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 Кримінального кодексу України. (а.с.83 т.1)

Крім того, за даним фактом Військовою прокуратурою Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України було відкрито кримінальне провадження №0000298, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2016р. (а.с.а.с.81, 82 т.1), за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 418 Кримінального кодексу України за фактом таємного викрадення грошових коштів на загальну суму 29714387,24грн. та банківського металу (золото 959 ХAU) загальною вагою 1295гр.Апеляційний суд наголошує, що означене кримінальне провадження відкрито відносно військовослужбовців (співробітників) Відповідача.

Також, Відповідачем до матеріалів справи було залучено акт службового розслідування від 15.12.2016р. (а.с.а.с.84-93 т.1), за результатом якого комісія встановила порушення молодшим лейтенантом Маслаком С.В. та молодшим лейтенантом Шкурко С.В. ст.16 розділу 1 ч.1 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України», Закону України «Про Статут гарнізонної та вартової служби Збройних сил України», п.180-182, 185 Інструкції Державної фельд'єгерської служби України, затвердженої наказом Міністерства транспорту №8с від 30.03.1995р. та Посадової інструкції офіцера фельдзв'язку, що призвело до втрати частини цінних відправлень та до настання тяжких наслідків.

22.11.2016р. Позивач звернувся до Відповідача із претензією №5298 від 22.11.2016р. (а.с.20 т.1) про відшкодування завданих збитків в межах оголошеної цінності відправлення, шляхом перерахування грошових коштів в сумі 2749201,39грн., яка була залишена Відповідачем без задоволення.

За таких обставин Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» звернулось до господарського суду з позовом до Відділу урядового Фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя про стягнення збитків, на підставі договору №66/10 від 05.02.2010р., в розмірі 2749201,39грн., у задоволені якого оскаржуваним рішенням місцевий господарський суд відмовив.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне:

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Так, спірні правовідносини виникли в межах та на підставі договору №66/10 від 05.02.2010р., який за своєю природою, опосередковує надання затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1105 від 26.10.2011р. (Перелік платних послуг, що надаються Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації) платних послуг, що надаються на договірній основі юридичним особам підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, відповідно до п.4 ч.6 ст.10 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України».

Сутність розглядуваної послуги, відповідальність за порушення зобов'язань при наданні якої у вигляді заявлених до стягнення збитків і становить предмет позовних вимог, полягає у доставці цінного відправлення Позивача. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що застосування місцевим господарським судом до розглядуваних правовідносин норм, що регламентують надання поштових послуг, в світлі Закону України «Про поштовий зв'язок» та у відповідності з Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р. є безпідставним з огляду на наступне:

- по-перше, доставка цінних відправлень не віднесена до поштових послуг у розумінні Постанови Кабінету Міністрів України №1105 від 26.10.2011р., що є спеціальним нормативно-правовим актом в спірних відносинах по відношенню до Постанови Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р.;

- по-друге, платні послуги Відповідача з доставки цінних відправлень Позивача, як юридичної особи - суб'єкта господарювання, не є послугами спецзв'язку (урядового фельд'єгерського зв'язку за критеріями змісту відправлення та статусу відправників/отримувачів в розумінні термінів, встановлених в ст.1 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України»), таким чином висновок про розповсюдження на такі послуги положень про поштовий зв'язок (ст.ст.1,2 Закону України «Про поштовий зв'язок»), є помилковим;

- по-третє, Відповідач не є оператором поштового зв'язку, в розумінні наведеного у ст.5 Закону України «Про поштовий зв'язок» терміну, оскільки останній за статусом є державним органом в силу ч.1 ст.2 Закону України «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України» та об'єктивно не може бути суб'єктом підприємницької діяльності у відповідності до ч.1 ст.8, ст.42 Цивільного кодексу України.

Юридична неможливість існування у Відповідача статусу оператору поштового зв'язку підтверджується й фактичною відсутністю останнього в Єдиному державному реєстрі операторів поштового зв'язку, передбаченому ч.6 ст.8 Закону України «Про поштовий зв'язок» та рішенні Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації №623 від 29.11.2016р., розташованому (реєстр) на офіційному сайті вказаної комісії - http://www.nkrzi.gov.ua/. В свою чергу, поштові послуги, регламентовані Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р., у відповідності до абз.19 ч.1 ст.1 ч.4 ст.13 Закону України «Про поштовий зв'язок» надаються виключно операторами.

Таким чином, враховуючи, що на спірні відносини, з огляду на їх правову природу та суб'єктний склад не розповсюджується Правила, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009р., а згадувана у п.3.4 договору Постанова Кабінету Міністрів України №1155 від 17.08.2002р. на момент укладення договору була скасована, висновок місцевого суду про порушення Позивачем п.32 цих Правил як підстава для відхилення позовних вимог є необґрунтованим через безпідставність застосування цих Правил. Більш того, за будь-яких обставин, отримавши заборонені до відправлення валютні цінності Оператор поштового зв'язку за змістом п. 34 Правил зобов'язаний їх повернути, чого, наразі, не віялося.

Необґрунтованим апеляційний суд вважає і визначення місцевим судом у якості підстави для відмови у задоволені позовних вимог недотримання Позивачем Інструкції Національного банку України №45 від 14.02.2007р. (в редакції, що діяла на момент прийняття цінного відправлення).

Дійсно, враховуючи статус Відповідача як державного органу, внаслідок діяльності якого держава за змістом ст.170 Цивільного кодексу України вступила з Позивачем у договірні правовідносин, та сутність переданого цінного відправлення, що охоплюється терміном «майно» як за змістом ст.190 Цивільного кодексу України, так і за змістом ратифікованого Україною ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950р., апеляційний суд вважає за можливе оцінювати законність і обґрунтованість переглядуваного судового рішення і в контексті захисту конвенційного права мирного володіння своїм майном.

Враховуючи, що майно за належною підставою було передано Позивачем і прийнято Відповідачем, що в силу свого статусу опосередковує участь держави в цих правовідносинах, та не було повернуто власнику всупереч умов договору щодо належності забезпечення збереження та своєчасної доставки, апеляційний суд констатує за фактичними наслідками наявність втручання в право мирного володіння майном шляхом позбавлення його власності, що охоплюється другим реченням п.1. ст.1 Першого протоколу. Такий висновок узгоджується із усталеною практикою (див. п. 46 рішення у справі «Жовнер проти України») Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка за змістом ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права для національних судів.

Наразі, оцінка виправданості втручання у право власності, принцип непорушність якого є конституційною гарантією за змістом ст.41 Основного закону України, що відтворений і в ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, у відповідності до наведеної норми п.1 ст.1 Першого протоколу зумовлює з'ясування принаймні двох критеріїв: позбавлення «в інтересах суспільства» та «на умовах, передбачених законом».

Втім, Відповідачем жодною мірою не доведено, місцевим судом не встановлено, а з наявних матеріалів справи не вбачається, що позбавлення Позивача його власності шляхом не повернення (не доставки за визначеною адресою) отриманого Відповідачем цінного відправлення переслідує якусь легітимну мету (охоплюється суспільним інтересом). Поряд із цим, ані Інструкції Національного банку України №45 від 14.02.2007р., ані згадувані місцевим судом в цьому контексті Правила надання послуг поштового зв'язку (безпідставність застосування яких визначена вище), не передбачають наслідком їх недотримання щодо передачі в межах цінного відправлення валютних цінностей позбавлення Позивача права власності на таке відправлення. Взагалі, Позивач не був позбавлений права поза межами правовідносин, врегульованих цією Інструкцією, скористатися відповідними послугами Відповідача на підставі укладеного договору, що цілком узгоджується із позицією НБУ з цього приводу, висловленою у листі №50-0006/66318 від 27.09.2017р. (а.с.а.с.117, 118 т.2) на запит апеляційного суду у цій справі.

Таким чином, обставини недотримання вимог згаданої Інструкції НБУ (яка за своїм статусом взагалі не є законом в контексті положень ч.2 ст.321 Цивільного кодексу України) за будь-яких обставин не передбачають позбавлення від відповідальності з компенсації завданих збитків, оскільки втручання у право власності не є виправданим в розглядуваному випадку, тим більше, що Відповідач не був позбавлений можливості в контексті п.5.3.3. договору перевірити зміст цінного відправлення та визначитися за результатами із можливістю надання послуги з його доставки та збереження впродовж такої доставки.

Неврахування судом першої інстанції означених норми матеріального права призвело до неправильного вирішення спору.

Дійсно, наявність договірних відносин між сторонами в контексті заявлених позовних вимог обумовлює необхідність встановлення судом елементів складу цивільного правопорушення, що узгоджується з нормами ст.ст.610,611 та 623 Цивільного кодексу України та ст.ст.224-226 Господарського кодексу України (посилання місцевим судом на положення ст.1166 Цивільного кодексу України, що регулюють деліктні/недоговірні правовідносини, не має відношення до обраного Позивачем способу судового захисту та підстав позову).

Окрім того, факт прийняття Відповідачем цінного відправлення та його вартість, що визначає межі відповідальності Виконавця (Відповідача), у відповідності до п.7.1.1 договору підтверджується належним в розумінні п.3.1,3.2 договору реєстром №1 форма №10 від 15.11.2016р., достовірність якого не тільки не спростована матеріалами справи, але й кореспондується з наявними у справі прибутково-видаткових касових ордерів (а.с.а.с.33-36 т.2)

При цьому, судова колегія зазначає, що з урахуванням положень ст.204 Цивільного кодексу України про презумпцію правомірності договору №66/10 від 05.02.2010р. та ст.629 Цивільного кодексу України про обов'язковість його умов для сторін, підписання без зауважень уповноваженим представником Відповідача, передбаченого п.3.2 договору реєстру, є належним та достатнім доказом згоди Відповідача з розміром оголошеної вартості прийнятого відправлення (не залежно від його наповнення), враховуючи, що згідно з додатком №1 до договору та п.6 Порядку визначення вартості та надання платних послуг Головним управлінням та підрозділами урядового фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженого Наказом №600 від 29.09.2016р. Адміністрації державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, розмір оголошеної вартості відправлення визначає розмір договірного тарифу за послуги Відповідача.

Зауваження місцевого суду щодо доказової неналежності прибутково-видаткових касових ордерів не обґрунтовує безпідставності позовних вимог, оскільки з огляду на чинність і зміст передбаченого п.3.2. реєстру жодною мірою не спростовує оголошеної цінності відправлення, яка і визначає розмір збитків. Крім того, діюче законодавство та положення укладеного між сторонами договору не визначають спростування достовірності відомостей означених прибутково-видаткових касових ордерів у випадку, коли Відповідач не скористався визначеною договором можливістю перевірити зміст цінного відправлення. Наразі, зміст відправлення - грошові кошти (валютні цінності) - достатньою мірою підтверджується наявними у справі відомостями щодо розслідування злочинів (а.с.а.с.81-83 т.2) та актом службового розслідування, затвердженим начальником ГУУФЗ Держспецзв'язку.

Так, факт невиконання Відповідачем обов'язку з доставки відправлення у встановлені в п.2.4 договору строки з причини його втрати в повному розмірі підтверджено матеріалами справи та останнім (Відповідачем) не заперечується, що дає змогу стверджувати як про наявність факту порушення обумовлених договором обов'язків в розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, так і про факт та розмір збитків в сумі оголошеної вартості 2749201,39грн., що відповідає п.7.1.1 договору. В свою чергу, визначення розміру збитків вартістю втраченого цінного відправлення повністю відповідає абз.2 ч.1 ст.225 Господарського кодексу України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що причинно-наслідковий зв'язок полягає в нездійсненні Відповідачем доставки в установлений строк прийнятого цінного відправлення Позивача (через втрату останнім майна), обов'язок зі збереження якого прийняв на себе Відповідач згідно з п.1 укладеного договору.

В свою чергу, за змістом ст.614 Цивільного кодексу України вина Відповідача презюмується, окрім того, в межах означеної справи не доведено наявність передбачених п.6 договору та ст.617 Цивільного кодексу України обставин, звільняючих від відповідальності. Посилання на наявність досудового розслідування №0000298 від 19.11.2016р. (а.с.130 т.1), факт якого не тільки не являється преюдиційною в розумінні ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставиною, відносно питання наявності кримінально-караного діяння та осіб, що його здійснили, але й в принципі не впливає на результати розгляду даного позову, оскільки питання відшкодування збитків, понесених внаслідок скоєння злочину, регламентуються позадоговірною деліктною відповідальністю, яка не має відношення до підстав заявленого позову. При цьому, апеляційним судом враховано, що відповідно наданому до матеріалів справи акта службового розслідування від 15.12.2016р., достовірність якого не спростована, встановлено наявність порушень саме з боку працівників Відповідача.

Враховуючи наведене та допущені місцевим судом порушення норм матеріального права, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, наслідком чого є необхідність скасування переглядуваного рішення із прийняттям нового - про задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» в повному обсягу, що в світлі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України зумовлює компенсацію Відповідачем витрат Позивача зі сплати судового збору як за подання позову, так і за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», м. Запоріжжя на рішення Господарського суду Запорізької області від 12.07.2017р. (повний текст підписано 14.07.2017р.) у справі №908/3209/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Запорізької області від 12.07.2017р. (повний текст підписано 14.07.2017р.) у справі №908/3209/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення по справі №913/3209/17, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк», м. Запоріжжя до Відділу урядового Фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя, м. Запоріжжя про стягнення збитків в розмірі 2749201,39грн. задовольнити в повному обсязі.

4. Стягнути з Відділу урядового Фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Базарна, б.4, ідентифікаційний код 05433206) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (69037, м. Зазпоріжжя, вул. Незалежності України, б.39 Д, ідентифікаційний код 13857564) збитки в розмірі 2749201,39грн. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 41239грн.

5.Стягнути з Відділу урядового Фельд'єгерського зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України в місті Запоріжжя (69063, м. Запоріжжя, вул. Базарна, б.4, ідентифікаційний код 05433206) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» (69037, м. Зазпоріжжя, вул. Незалежності України, б.39 Д, ідентифікаційний код 13857564) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 45362,91грн.

6. Доручити Господарському суду Запорізької області видати накази на примусове виконання цієї постанови, оформивши їх у відповідності до вимог ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

7. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: В.М. Татенко

О.В. Чернота

Надрук. 6 примірників: 1-2 - сторонам, 3- прокурору; 4 - Третій особі; 5-у справу, 6- ГСЗО