ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.09.2017 Справа № 904/7199/17
За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІЗИНГ-ТЕХНОЛОГІЯ", м. Дніпро

про стягнення 3 665 039,23 грн.

Суддя Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: Бондаренко В.О.- довіреність № 5133-К-О від 09.03.17;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приват Банк» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг-Технологія» про стягнення 3665039, 23 грн., з яких 1132507, 10 грн. - заборгованість за відсотками, 2532532,13 грн. - пеня нарахована станом на 14.06.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № Л035Г/С від 10.12.2007.

Ухвалою суду від 12.07.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 26.07.2017.

Ухвалою суду від 26.07.2017 розгляд справи відкладено на 21.08.2017.

Позивач 21.08.2017 подав до суду клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 днів.

Ухвалою суду від 21.08.2017 строк розгляду справи продовжено до 26.09.2017 та її розгляд відкладено на 25.09.2017.

Через канцелярію суду 15.09.2017 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 1132507,10 грн. заборгованості за відсотками та 715656,01 грн. пені, нарахованої станом на 10.12.2013. Ця заява була прийнята судом до розгляду.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника у судові засідання не забезпечив, відзив на позовну заяву та інші витребуванні судом документи не надав, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, оскільки поштові конверти (а.с. 56, 61) з ухвалами суду, які направлялись на адресу відповідача, повернулись з поштовими відмітками: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами. В порядку статті 85 ГПК України, у судовому засіданні 25.09.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Комерційним банком «ПриватБанк» (далі - позивач, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізинг-Технологія» (далі - відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір № № Л035Г/С від 10.12.2007 (далі - договір).

Пунктами А. 1-А.З, 1.2 договору передбачено, що кредит надається у вигляді оновлюваної кредитної лінії у розмірі 652178,00 грн., терміном до 10.12.2010.

Відповідно до п. 2.2.3 договору, відповідач зобов'язався повернути кредит в строки, встановлені п.п. 1.2, 2.2.16, 2.3.2.

Позивач належним чином виконав обов'язок із надання кредиту відповідача шляхом безготівкових перерахувань кредитних коштів в межах встановленого кредитного ліміту, що: стверджується випискою по рахунку 1571 (а.с. 14).

Однак, відповідачем належним чином не було виконано зобов'язання з повернення отриманих кредитних коштів, у зв'язку з чим рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2016 у справі № 904/3438/16 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до відповідача про стягнення боргу в сумі 652178,00 грн. (а.с. 19-20).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України).

Згідно п.п. А.6 та А.7 кредитного договору за користування кредитом позичальник спланує відсотки у розмірі 18 (вісімнадцять) % річних.

Пунктом А.8 кредитного договору сторони погодили, що датою сплати процентів є 15-е число кожного третього місяця., якщо інше не передбачене п. 7.3 цього договору. У випадку несплати процентів у зазначений термін вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, в редакції від 17.01.2006 за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 12 % річних.

Пунктом 4.1. кредитного договору встановлено, що за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 2., 2.2.З., 2.2.16., 2.3.2., 2.4.1. цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п. А.6. цього договору.

Згідно п. 4.2 кредитного договору у відповідності до ст. 212 Цивільного кодексу таїни прі порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань з погашення кредиту, :гедбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, 2.4.1, Позичальник сплачує Банку проценті за користування кредитом в розмірі, зазначеному у п. А.7.

Згідно п. 4.3 кредитного договору сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 4.1. 4.2 здійснюється в дату сплати процентів. Дата сплати процентів зазначена у п. А.8.

Пункт 4.11 кредитного договору передбачає, що розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється з дати списання коштів з позичкового рахунку до майбутньої дати сплати процентів та/або за період, який розпочинається з наступної дати сплати процентів до поточної ати сплати процентів. Розрахунок процентів здійснюється до повного погашення заборгованості по кредиту, на суму залишку заборгованості по кредиту.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1 кредитного договору сторони погодили, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2, винагороди, передбаченої п.п. 2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У зв'язку із порушенням відповідачем умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 1848163, 11 грн., з яких:

- 1132507, 10 грн. - проценти за користування кредитом станом на 14.06.2017;

- 715656,01 грн. - пеня за порушення строків сплати процентів станом на 10.12.2013 (детальний розрахунок суми заборгованості, а. с.15-18, 64).

Розрахунок, наданий позивачем, відповідає чинному законодавству України, дійсним обставинам справи, правильно враховує періоди прострочки та періоди нарахувань, не містить арифметичних помилок. Тому, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (пені) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

У заяві про зменшення розміру позовних вимог від 13.09.2017 № б/н позивач просив суд повернути з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір.

Згідно з абзацом другим пункту 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню (пункт 1 частини першої статті 7 Закону).

Відповідно до п. 2.1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.2.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Станом на 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1600,00 грн.

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, звернувся до суду із вимогою про стягнення 1848163,11 грн. Тобто судовий збір позивачем повинен бути сплачений у розмірі 27722, 45 грн. Тоді як згідно платіжних доручень від 06.07.2017 № PR0M6B39S1 та від 06.07.2017 № PR0M6B39RY судовий збір сплачено у розмірі 64758, 26 грн.

Отже, поверненню позивачу з Державного бюджету України підлягає зайво сплачений судовий збір у розмірі 37035, 81 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 35, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізинг-Технологія» (49000, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 32; ідентифікаційний код 34230581) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за процентами у розмірі 1132507, 10 грн., пеню у розмірі 715656,01 грн. та 27722, 45 грн. витрат зі сплати судового збору.

Повернути Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; ідентифікаційний код 14360570) Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 37035, 81 грн., перерахований платіжними дорученнями від 06.07.2017 № PR0M6B39RY, оригінал якого міститься у матеріалах справи.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 02.10.2017

Суддя М.О. Ніколенко